42 WENSTHÖM, BIDRAG TILL LÄRAN OM DET STRÅLANDE VÄRMET. 



det hela med en vattenbeklädnad af konstant temperatur. Dess- 

 utom ledde han försöken till så höga vännegrader som hvit- 

 glödning och visade att lagen för 'sned strålning äfven då gälde 

 i motsats till Laplace's åsigt, att en glödande yta strålar lika 

 åt alla håll. Till rymden har han ock utsträckt lagarnes giltig- 

 het genom iakttagelser af strålningen från olika delar af sol- 

 skifvan och vid olika afstånd från solen. 



Då slutligen under för öfrigt lika omständigheter strålningen 

 kan anses vara proportionel med temperaturen, om denna icke 

 öfverstiger en viss gräns, och med båda ytornas storlek, så er- 

 hålles såsom Grundlag: att det värme, som strålar från ett 

 element /I mot ett annat d, kan under nyssnämnda vilkor ut- 

 tryckas med: 7 _ SJ sm a. sin ß ^ rp 



der a och ß är strålens lutning mot d och J respektive, / af- 

 ståndet mellan dera, T temperaturen i z/ och k en konstant. 



Lägges en sferisk yta genom d och z/, tangerande den förra 

 — kallas här (5-sfer — , och d tages till medelpunkt för en 

 centralprojektion D på sferen af J — kallas här (5-projektion 

 på (J-sferen — , så är enligt projektionsläran, emedan strålens 

 lutning mot D är a: 



D sin a = z/ sin ß 

 och grundlagen får följande utseende: 



Tig. 1. 



fC -, I. 



eller enl. fig. 1 i) 



1' '¥ 



om R är radien i d-sferen. 



Men då (1) är oberoende af I och 

 or, så gäller den för hvarje element af 

 d-sferen. Således är strålningen mot 

 en punkt i en sferisk yta lika stark från alla punkter i samma 

 sferiska yta, hvilka sinsemellan hafva lika temperatur; och om- 



') Figurerna föreställa genomskärningar längs en af sferens diametrar. 



