ÖFVERSIGT Af" K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 187 9, N:0 4. 45 



der t är ytans temperatur under det antagandet, att ytan är så 

 fullkomligt ledande, att vid hvarje ögonblick samma temperatur 

 finnes på hela ytan oaktadt den ojemna uppvärmningen. 

 Jemnvigtseqvationen gifver : 



A m 



A andra sidan kan den vara 

 helt och hållet konvex, (fig. 4), då 

 den ej strålar något mot sig sjelf, 

 utan förlusten blir (4), om xi är 

 ytans storlek: 



III. 



Fig. 4. 



^nW- 



och jemnvigtseqvationen : 



1 Å a 

 4^' ä2 ■ T 



■^ X 



/ > 



















vy^ v 



/ 



W\ j£ \ 



/ 

 / 





\ / 



ä\ 



\ / 



^^^V 



' 



n 





IV. 



Så framskjutande får den dock ej vara, att den, sedd från 

 någon punkt af Å^ sticker öfver sin kant och sålunda förändrar 

 denna. 



Emellan båda dessa ytterligheter kan man tänka sig ytor 

 med egenskaper hörande till båda, men då blir bestämmandet 

 af strålningsförlusten alltför invecklad, ej heller torde de ifråga- 

 komma i verkligheten. 



Slutligen kan man bestämma strålningens inverkan pä en 

 kula, hvars yta äfven antages fullkomligt ledande, och som till- 

 låtes att fritt stråla åt alla håll. 



Vore först (fig. 5) den strå- Fig. 5. 



lande ytan sferisk Å och med 

 samma medelpunkt c som kulan, 

 så är strålningen från ett element 

 D deraf mot kulan (3): 



_^ ^ rp 7 ;Ds rp 



4: ' q' E' ' 



om s är D-projektionen af kulan ""~ "" 



på Z>-sferen, hvilken här för enkelhetens skull är lagd genom c. 



