76 LINDBERG, ÖFVERGANG AP HONORGAN TILL HANORGAN. 



hanorganer. Denna variation berodde på organets höjd ofvanför 

 bottnen af dess håla, och på denna öfra dels tjocklek, betingad 

 åter som denna var af halsdelens, mer eller mindre onaturliga 

 vidd genom den cylindriska hålans uppblasning, på grund hvaraf 

 hela organet blef mer eller mindre regelbundet cylindriskt. Då 

 spetsen, som hos alla abnorma var tjock och afrundad, ännu ej 

 öppnat sig, befanns hålan, alldeles som hos hanorganerna, fylld 

 ända upp af ett ytterst fingrynigt ämne, som fullkomligt liknade 

 intorkad spermatozoidmassa (protoplasma); huru vida åter inne- 

 hållet verkligen var liktydigt med sådan, derom kunna och vilja 

 vi alls icke yttra oss; någon honcentralcell, i hålans botten af- 

 rundad från den öfriga grynmassan, kunde ej upptäckas. Ett 

 annat kännemärke, som äfvenledes är af synnerlig vigt och be- 

 tydelse, var att de öppnade visade en öfverkant, som städse 

 befanns alldeles ringförmig och slätt tvärhuggen, samt något 

 inböjd, således alldeles lika som på normala antheridier. Afven 

 de omgifvande skärmen stodo i afseende på längd och bredd 

 in. m. fullkomligt midt emellan dem i hon- och dem i hanblom- 

 ställningarne. 



De äkta typiska pistillidierna på samma stam voro deremot 

 i allo smalt flasklika med lång smal hals (stift), som aldrig 

 omslöt något grynigt ämne, utan städse var tom, de öppnade 

 kröntes af ett mer eller mindre starkt tvåläppigt märke med 

 begge läpparne något utåt böjda; dessutom var eentralcellen 

 normal. Intet spår fanns af att ett eller flera af dessa normala 

 organer blifvit befruktade, oaktadt den lilla tufvan var insamlad 

 i slutet af Juli månad. 



Det nu meddelade skulle möjligen förefalla en och annan 

 mindre märkvärdigt, i fall sagda pleurocarpa bladraossa verkligen, 

 såsom påstås i Bryologia europcea, vore sambyggare (autoica), 

 men vid undersökning af alla exemplar som kunnat öfverkommas, 

 befanns arten utan ett enda undantag tvåbyggare (dioica); äfven 

 originalexemplaret ur Blytts herbarium, hvilket blifvit beskrifvet 

 och afritadt i detta utmärkta verk, bevisade riktigheten af vår 

 iakttagelse (månne felet uppkommit deraf att den autoika H. 



