ÖFVERSIGT AP K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 187 9, N:0 5. 77 



reßexum, som är insprängd i den BLYTT'ska tufvan, misstagits 

 för att äfven lion vara H. eri/throrrhizonf). Mossan synes inga- 

 lunda förekomma sällsynt inom skandinaviska florans gränser, 

 hvarpä må såsom bevis vidfogas en uppräkning af alla de lo- 

 kaler från hvilka jag besitter exemplar; en finare; mera utdragen 

 och glesgrenig, samt mjukare form af samma art är H. ThedeniL 



Norge, Bogstadås (c. fr., våren 1827, Blytt). Sverige, Stock- 

 holm, Skrubba ($ ster., Juni 1855, S. O. L.); Dalarne, Osmunds- 

 berget (c. fr.. Juli 1854, S. O. L.); Sundsvall och Hernösand {(^ 

 et $ ster., Juni 1866, Hj. Holmgren); Ångermanland, Skog 

 socken ($ ster., Juli 1856, R. Fr. Fristedt); Säbrä, Framuäs 

 (o^ et c. fr.. Juni et Juli 1874 och 1875, H. W. Arnell). Fin- 

 land, Helsingfors, Gumtäckt och Mejlans (9 ster., Oct. 1867 och 

 Maj 1866, S. O. L.); Nyland, Lojo (o^ et c. fr. opercid.l, Juli 

 22 1878, S. O. L.), Thusby socken (c. fr., Juni 1871, V. Fr. 

 Brotherus); Tavastland, Luhanka sn (c/' et $ ster., Juni 1873, 

 E. Lang), Pihtipudas sn, Kinturijärvi (Juli 1870, Brotherus), 

 Sysmä (cj^, Juni 1863, A. Thurén); Ladoga Karelen, Kirjava- 

 laks, på rönnstammar (c/'. Juni 1874, S. O. L.); Savolaks, 

 Kangasnierai ($, ster., Juni 1869, E. Fr. Lackström); Öster- 

 botten, Paltamo (9 ster.. Juli 1869, M. Brenner), Sotkamo 

 (9 ster., Sept. 1871, Brotherus), Puolanko, på kalkklippor 

 (o^. Juni 1873, Lackström); Kemi Lappmark, Kolari (9 ster., 

 Sept. 1867); i granregionen mellan Palojoki och Karesuanto i 

 Torneå Lappm. (c. fr., Aug. 1867, J. P. Norrlin). — Varieteten 

 Thedenii: Gestrikland, Kubbo (ef et c. fr., 1838, K. Fr. The- 

 denius); Finland, Helsingfors, Gumtäckt (perf. ster., Sept. 1874, 

 S. O. L.), Tavastland, Asikkala (cj^ et c. fr.. Juni 1862) och 

 Tiirismaa (ef et c. fr., Juli 1863, Norrlin); Savolaks, Kangas- 

 niemi ($ ster.. Juli 1874, Lackström). 



Deremot är arten aldrig träffad utom skandinaviska florans 

 område. Nästan alltid växer hon på skuggiga stenar och branta 

 klippsidor, sällan på träd, aldrig på jord eller rutten ved. Ar 

 otvifvelaktigt närmast slägt med H. albicans. 



