4 CLEVE, OM SKANDIUM. 



delninwen af nitratet uti hetta sker så lätt, att man lämpligast 

 upphettar saltet i en platinaskål på ett sandbad. 



Den renaste oxid, som jag erhållit, förvandlades till sulfat; 



1,45 1 gr. sulfat gaf vid glödgning 0,5293 gr. oxid. 



Af detta försök följer atomvigten för skandiummetallen 44,91. 



P^ör att kontrollera detta försök franistäldes af oxiden nitrat, 

 hvilket partialt sönderdelades genom upphettning. Af det der- 

 vid erhållna basiska saltet bereddes oxid. 



0,4479 gr. af den sålunda erhållna oxiden gaf 1,2255 gr. 

 sulfat, hvilket vid glödgning noga gaf den invägda mängden 

 oxid eller 0,447 9 gr. 



Skandiums atomvigt är efter detta försök 45, 12, hvilken ej 

 anmärkningsvärdt skiljer sig från den vid förra försöket funna 

 atomvigten. 



Man kan derför antaga talet 45 till skandiums atomvigt, 

 om metallens oxid skrifves ScoOg. 



Skandiums oxid, SC2O3, är ett snöhvitt, mycket lätt, osmält- 

 bart pulver, ej olikt magnesia. Den angripes föga af utspädda 

 syror, dock löses den lättare än lerjorden. Med koncentrerad 

 svafvelsyra ger oxiden en hvit, smörlik, volyminös massa. Klor- 

 vätesyra löser den lättare än salpetersyra, hvari den rena oxi- 

 den är ganska svärlöslig. Oxidens egentliga vigt är efter ett 

 försök 3,8. 



Skandiumhydrat är en hvit volyminös, halfgenomskinlig 

 fällning, liknande lerjordshydrat. Det synes ej uppsupa kolsyra 

 ur luften. Efter torkning bildar det halfgenomskinliga stycken. 

 Hydratet är olösligt i alkalier, det sönderdelar ej en lösning af 

 klorammonium. 



Skandiumsalterna äro färglösa eller hvita. De lösliga ut- 

 märkas af en mycket kärf och sammandragande smak, vida skild 

 från den intensivt söta smak, som utmärker berylliumsalterna 

 samt ytterj ordarnes och ceritoxidernas salter. Sulfatet kristalli- 

 serar ej väl, deremot bilda kloriden, nitratet, oxalatet och for- 

 miatet tydliga kristaller. 



