ÖFVEßSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖKHANDLINGAR 1879, N:0 7. 5 



Skandiuinkloriden förhåller sig på följande sätt till reaktions- 

 medel: 



Kaustikt kali och ammoniak gifva en volyminös, i öfverskott 

 af fällningsmedlen olöslig fällning. Vinsyra hindrar fällningen 

 genom ammoniak i köld, men vid upphettning erhålles en voly- 

 minös och ymnig fällning. I detta hänseende förhåller sig skan- 

 diumoxiden på samma sätt som ytterjorden. 



Natriumkarbonat ger en volyminös, i öfverskott af fällnings- 

 medlet löslig fällning. 



Svafvelväte åstadkommer ingen förändring. 



Svafvelammouium ger en fällning af hydrat. 



Natriumfosfat (Na2HP04) ger en geléartad fällning. 



Oxalsyra frambringar en hvit, ostlik fällning, som dock inom 

 några minuter förändras till små kristaller. Oxalatet löses lätt 

 i koncentrerade syror och det kan derför ej fullständigt utfällas 

 med oxalsyra ur sur lösning. Oxalatet synes vara betyligt lös- 

 ligare än de öfriga ytterjordarnas Oxalat; men icke desto mindre 

 samlar sig skandiumoxiden i de första fraktionerna, om man med 

 oxalsyra partielt fäller en sur lösning innehållande både ytterbin 

 och skandiumoxid. 



Surt kaliumoxalat ger en kristallinisk fällning af kalium- 

 skandiumoxalat. 



Natriumhyposulfit fäller med stor lätthet, ehuru ej alldeles 

 fullständigt, en kokande lösning af skandiumklorid. 



Natriumacetat ger med en kokande neutral och utspädd 

 lösning af skandiumklorid en fällning, som lätt afsätter sig och 

 utan svårighet kan tagas på filtrum. Fällningen är dock icke 

 alldeles fullständig. 



Kaliumsulfat frambringar i en koncentrerad lösning ett kri- 

 stalliniskt dubbelsalt, lösligt såväl i rent vatten som i en mättad 

 lösning af kaliumsulfat. 



Natriumsulfat förhåller sig på samma sätt. 



Skandiumkloriden ger vid upphettning i en gaslåga intet 

 spektrum. 



