ÖFVERSIGT A.V K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1879, N:0 8. 11 



lyckades det icke att erhålla någon tidsbestämning för passage- 

 iakttagelserna genom l:sta vertikalen, hvarföre en urgång grun- 

 dad på tidsbestämningar med större afstånd från hvarandra 

 måste användas. 



För att förvissa mig om instrumentets och pelarens orub- 

 bade ställning under den tid, hvarje iakttagelse varade, obser- 

 verades ofta stjernpassager i l:sta vertikalen på större zenit- 

 afstånd, emedan intet terrestert märke fans att tillgå. Under hösten 

 1877 och den derpå följande vintern, då observatoriitornet och 

 pelaren i allmänhet blefvo obetydligt uppvärmda om dagarne, 

 kunde ingen rörelse i azimutal led förmärkas, men i April månad 

 1878, då temperaturvexlingarne voro mera betydliga, erhöllos 

 genom iakttagande af stjernpassager strax före och efter zenit- 

 stjernans passager i ost- och vestvertikalen resultat, som tydli- 

 gen angåfvo en raedsols skeende rörelse. Jag har också derföre 

 anbragt korrektioner för ändring af instrumentets azimut, såsom 

 nedan synes. För öfrigt stod instrumentet, så nära inställdt i 

 vertikalen att största rättelsen för axelns azimutvinkel endast 

 blef — 0",oi. 



Horisontalaxelns lutning har blifvit bestämd genom ett å 

 densamma alltid vidhängade vattpass, som vanligen aflästes vid 

 hvarje stjernpassage. En skaladel å detsamma har medelst en 

 nivåundersökare blifvit bestämd till l",ioo. 



Vattpassafläsningarne hafva tydligen ådagalagt att lutnings- 

 förändringar af i allmänhet konstant natur egt rum under den 

 tid, iakttagelserna varat. I den följande sammanställningen, som 

 utvisar detta förhållande, betecknar T den tid, som förflutit 

 emellan de angifna stjernornas passager i ost- och vestvertikalen, 

 samt tecknet + att nordändan af axeln ligger öfver horisonten. 



