12 KJELLMAN, OM VÄXTLIGHETEN PÄ SIBIRIENS NORDKUST. 



livai'andra korsande sprickor afdeladt i fält eller rutor, af något 

 vexlande men oftast obetydlig storlek och af enligt regeln sex- 

 sidig form. Såsom en vidmaskig florslöja är den sparsamma 

 vegetationen utbredd öfver detta, lemnande betydliga delar af 

 detsamma obetäckta. Det är endast i sprickorna och på rutornas 

 kanter, som den sparsamma växtligheten har sitt tillhåll, än 

 uppträdande i spridda, små grupper än i form af oafbrutna 

 smala strimmor, förenade med hvarandra vid rutornas hörn. 



Rutmarken synes ega en vidsträckt utbredning vid den sibi- 

 riska ishafskusten. Vid Dicksons hamn fanns den; större delen 

 af Minin-ön, landet innanför kap Tscheljuskin och stora sträckor 

 sydvest om kap Jakan utgjordes af rutmark. Från Tajmur- 

 halföns ishafskust uppgifves den af Middendorff. I sin mest 

 dystra form, i sitt största armod och nakenhet uppträdde den 

 vid kap Tscheljuskin, der den icke ens bar mossor och lafvar 

 utan endast spridda, magra tufvor af Aira csespitosa och Cata- 

 brosa algida. I jemförelse härmed var rutmarken på Minin-ön 

 växtrik. Antalet arter var större och växtmassan bildade nästan 

 öfverallt sammanhängande strimmor i sprickorna och på rutornas 

 kanter. Några mossarter, en temligen betydlig mängd lafvar, 

 Aira csespitosa, Salix polaris, Cerastium alpinum f. csespitosa 

 och Saxifraga csespitosa utgjorde hufvudbeståndsdelarne i dessa 

 växtstrimmor. Bland dem funnos några andra växtarter mera 

 sparsamt inblandade, bland hvilka må nämnas Catabrosa algida, 

 Alsine macrocarpa, Stellaria Edwardsii, Sagina nivalis, Carda- 

 mine bellidifolia, Saxifraga oppositifolia. Såsom karaktersväxter 

 för rutmarken vid Dicksons hamn har jag antecknat: Rhodiola 

 rosea, Saxifraga bronchialis, Carex rigida, Aira csespitosa, dverg- 

 viden, mossor och lafvar. — Några egendomliga växtarter eger 

 rutmarken icke; de som ingå i dess vegetation träffas också 

 såsom beståndsdelar i andra vegetationsafdelningar. Sin när- 

 maste motsvarighet i det inre arktiska Sibirien synes mig rut- 

 marken hafva i den af Middendorff s. k. Polytrichum-tuudran 

 och torde från växtgeografisk synpunkt kunna betraktas såsom 

 en särskildt form af denna, ehuru dock anmärkningsvärda olik- 



