ÖFVERSIGTAF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1879. N:0 9. 15 



landskapet, med hvilken han gjorde bekantskap på Novaja Semlja, 

 liknar den vid en blomstersäng; och dess rikedom på blommor 

 af olika form och färg är hvad som mest utmärker den. Dess 

 vegetation bildar icke ett sammanhängande helt, utan de sär- 

 skilda individerna stå skilda från hvarandra genom större eller 

 mindre mellanrum, der den nakna jorden träder fram. Till sin 

 hufvudmassa utgöres den af dikotyledona örter jemte små mattor 

 af Dryas octopetala, och en eller annan dvergartad videbuske, 

 oftast tillhörande någon af arterna: Salix polaris, S. reticulata, 

 S. arctica eller S. glauca. Af Gramineer och Cyperaceer är 

 hvarken individ- eller artantalet stort; den allmännaste arten 

 bland dessa är Poa cenisea; Aira csespitosa saknas väl icke 

 heller någonstädes. Eriophorerna äro förvisade från denna mark 

 och hvarken mossor eller lafvar utgöra någon betydande del 

 af dess växtlighet. Att närmare ange, af hvilka arter denna 

 sammansättes, skulle vara att lemna en förteckning på det stora 

 flertalet af de dikotyledona växtarter, som den nordsibiriska kust- 

 floran eger. Må det vara nog att utom det ofvan sagda anföra, att 

 på Preobraschenie-ön på en sluttning, hvars ytinnehåll knappast 

 torde hafva uppgått till en qvadratkilometer, minst 50 arter 

 fanerogamer, tillhörande omkring 30 slägten och 15 familjer, 

 ingingo såsom beståndsdelar i vegetationen. För öfrigt hänvisar 

 jag till Grisebachs ofvan anförda arbete I, s. 56, der hvad 

 jag här kallat blomstermark går under benämningen »Matten)?, 

 och till den framställning af dessa »högnordens yppigaste oaser», 

 hvilken Middendorff ^) i sitt reseverk lemnat; hvad här säges 

 om blorastermarker från den sibiriska tundran och andra delar 

 af den arktiska florans område, det träffar äfven in på blomster- 

 marken vid Sibiriens ishafskust. 



Kärrmarken intar, så vidt min erfarenhet räcker, jemte rut- 

 marken den ojemförligt största delen af det nordsibiriska kust- 

 landet. Under det den senare utgör sådana delar af ifråga- 

 varande område, hvilka i följd af sin starkare lutning hålla sig 

 torra och på hvilka såsom ofvan nämnts det öfversta jordlagret 

 1) Anf. st. IV 1, 3. 733. 



