[6 KJELLMAN, OM VÄXTLIGHETEN PÅ SIBIRIENS NORDKUST, 



är liksom samraanpressadt till en hård, fast massa, innefattar 

 kärrmarken lågländta, jemna eller mycket svagt sluttande sträckor 

 af kustlandet — vanligen mot hafvejt nedgående dälder — hviika 

 liela sommaren om äro mer eller mindre fuktiga och säkerligen 

 allmänt under vären och sommaren täckas af de vid snösmält- 

 ningen bildade vattenmassorna. Flerestädes på kärrmarken före- 

 komma ett större eller mindre antal grunda vattensamlingar och 

 den genomfiytes nästan alltid af under hela sommaren temligen 

 vattenrika bäckar. — I sin vanligaste form torde kärrmarken 

 kunna sägas vara den växtrikaste delen af kustlandet. I art- 

 antal står den visserligen efter andra delar, men i individantal 

 öfver dem alla, möjligen med undantag af vissa delar af tuf- 

 marken. På den kommer det till bildningen af en växtmatta, 

 som öfver långa sträckor är fullständigt sammanhängande och 

 stundom i täthet och yppighet skulle kunna täfla med växtlig- 

 heten på sänka ängsmarker inom nordliga delen af det europei- 

 ska skogsområdet. Mossor och lafvar, de senare tillhörande 

 hufvudsakligen slägtena Peltigera och Cladonia ingå alltid till 

 en viss procent i vegetationens sammansättning; hvad mossorna 

 angår till desto större procent ju fuktigare markan är. Spha- 

 gnura-arter saknas aldrig, men de uppträda dock alltid i vida 

 mindre individmassa än, så vidt jag kan finna af den litteratur, 

 till hvilken jag har tillgång, fallet är på den sibiriska lågtundrau, 

 och ingenstädes i så stor mängd, att de i väsendtligare grad 

 aidraga till vegetationens allmänna prägel. En betydlig del af 

 vegetationstäcket utgöres af Cyperaceer, särskildt tre arter Erio- 

 phora: E. angustifolium, E. Scheuzeri och E. russeolum, hviika 

 aldrig åtminstone alla saknas och stundom nästan ensamma be- 

 täcka större ytor. Eriophorum vaginatum är deremot mera 

 sällsynt. Afven familjen Graminese är, hvad individer angår, 

 starkt representerad på kärrmarken. De vanligaste arterna äro 

 Dupontia Fischeri, Hierochloa pauciflora och Alopecurus alpinus, 

 hviika ställvis förekomma i så stor mängd, att de bestämma 

 vegetationens utseende. Jerate dem anträffades i större eller 

 mindre ymnighet Colpodium latifolium, Catabrosa algida och (vid 



