ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAU. FÖRHANDLINGAR 1879, N:0 9. 19 



Pedicularis Langsdorffi, Nardosmia frigida och Artemisia vul- 

 garis f. Tilesii. På måuga ställen bibehöll tufmarken sitt vanliga 

 utseende äfven utefter de laguner och sötvattenssjöar, hvilka till 

 stort antal funnes på kustlandet vid öfvervintringsplatsen, men 

 ofta öfvergick den dock här i en jemnare nästan tufFri eller gles- 

 och lågtufvig mark. Vegetationens sammansättning var dock 

 här densamma, på det när att Eriophorum vaginatum förekom 

 mera sparsamt och ersattes af andra Cyperaceer, Gramineer och 

 Juncaceer, såsom Eriophorum angustifolium, Foa cenicea, Glyceria 

 vilfoidea, Carex rariflora och Luzula parviflora, hvarjemte åtskilliga 

 andra dicotyledona örter, än de förutnämnda, t. ex. Cochlearia 

 fenestrata, Stellaria humifusa, Saxifraga cernua och S. rivularis 

 tog del i vegetationen. Denna jemnare gräsmatta afbröts här 

 och der af små, dels bruna och dels gråaktiga fläckar, af hvilka 

 de förra erhöllo sin färg af Empetrum nigrum och Ledum pa- 

 lustre, de senare af grå lafkrustor, hvilka täckte förtorkade 

 stamdelar af Diapensia lapponica, Ledum palustre, Andromeda 

 tetragona och Salixbuskar. — En växtlighet, i sina hufvuddrag 

 lik den på dess gråaktiga fläckar, ehuru något artrikare, men 

 ocksä glesare intogo krönet af de kullar hvilka förekomrao spridda 

 på den ifrågavarande delen af kusten. 



Tufmarken, sådan den visade sig invid lagun- och sjösträn- 

 derna hade onekligen mycket tycke med den förut skildrade 

 kärrmarken och torde endast vara en mera utvecklad, sydligare 

 form af denna, men då den såväl i sina allmänna drag som 

 framförallt i vegetationens sammansättning hade en större likhet 

 och öfverensstäramelse med den egentliga, på Eriophonum-tufvor 

 rikare tufmarken, i hvilken den också tydligen öfvergick, har 

 jag ansett för rättast att betrakta det lagunerna och insjöarne 

 omgifvande jemnare landet såsom tuf- och icke såsom kärrmark. 

 Tufmarken i sin helhet motsvaras nog icke af kärrmarken. An- 

 tagligare synes det mig vara, att den pä den jemförelsevis syd- 

 ligt belägna Tschutscherhalfön ersätter det vestligare och tillika 

 nordligare liggande kustlandets rut- och kärrmarker tillsamman- 

 tagna, och sålunda, om mina förut gjorda antaganden äro riktiga 



