ÖFVEKSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1879, N:0 9. 65 



mod i anspråk. Resultatet lemnar intet tvifvel öfrigt att tschuk- 

 tscherna i allmänhet ega normalt utveckladt färgsinne. Af de 

 300 undersökta liafva 27 ej kunnat antecknas som normala, 

 deraf torde 9 böra anses som fullständigt färgblinda. De öfriga 

 18 äro antingen ofullständigt färgblinda eller sådana, hvilkas 

 undersökning ej lemnat säkert resultat. 



Oaktadt tschuktscherna besitta en hög grad af intelligens, 

 äro ytterst uppmärksamma iakttagare af naturfenomen samt i 

 allmänhet ega en synskärpa, hvars make ingen af expeditionens 

 sjömän kan uppvisa, finner man dock lätt några företeelser, som 

 falla i ögonen på hvarje svensk, men nästan undgå tschuktschens 

 uppmärksamhet. Alla hafva de sett regnbågen, men frågar man 

 en, hvad han ser deri, svarar han ofta solen. Fästes hans upp- 

 märksamhet på att der finns åtskilligt att se, svaras någon gång 

 att der synes rödt moln. Jag har visat dem praktfulla solhaloer, 

 de grannaste små solreflexer från snökristaller på marken, men 

 funnit det särdeles svårt att förmå en tschuktsch att deri upp- 

 täcka en färg. Några hafva fått se i expeditionens Spektroskop. 

 Med kännedom om den höga föreställning, de hysa om okända 

 instrument, kan det eij förvåna att de deri se märkvärdiga saker. 

 En ser solen, en hafvet, en tredje sommaren, en fjerde de olika 

 månaderna o. s. v., men det var lärorikt att lägga märke till 

 den svårighet, med hvilken han fick sin uppmärksamhet fäst vid 

 de praktfulla färgerna. Jag har medelst ett prisma frambragt 

 spektra på Vegas däck. I detta hafva mera begåfvade tschuk- 

 tscher påpekat tre olika delar som de kallat rödt, ljust och 

 mörkt, eller rödt, ljust och blått. En och annan har äfven fäst 

 sig vid det violetta och kallat det (vanligen) rödt. Det gröna 

 har ingen sjelfmant iakttagit, men väl, på min förfrågan om det 

 ej funnits, kunnat påpeka. Beder man en tschuktsch på en 

 spektralplansch utpeka begränsningen af färgerna, faller det 

 genast i ögonen, hvilken egendomlig gräns de lägga mellan det 

 gröna och blå. De flesta utvisa som grönt äfven en stor del 

 af det blåa, en och annan som blått äfven det gröna. 



Öfvers. af K. Vet.-Akad. Förh. Årrj. 36. N:o 9. 5 



