■ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 187 9. N:0 9. 67 



Dessa trenne ord tyckas i de flesta fall vara tillräckliga 

 för tschuktschen att qv^antitativt ocli qvalitativt uttrycka de 

 ljusintryck, hvilka föremål i hans omgifning gifva. Dem 

 kan han tillägga hvilket föremål som helst. 

 Han har äfv^en andra ord för att beteckna ljusintryck, men 

 ■dessa hafva mera inskränkt användning och en särdeles egen- 

 domlig karakter. 



Utera och prefixet Utetschertu- betyda båda med stor sanno- 

 likhet »lik marken» och användas om måttligt Ijusstarkt grönt, 

 om en del gult och grått samt äfven om mindre mättadt 

 blått, Deremot användas de aldrig om Ijussvagt grönt, 

 hvilket kallas nukin (mörkt). De beteckna otvifvelaktigt i 

 1'örsta hand växtlighetens grönska, men användas äfven ehuru 

 sällan om tyger, om en del af spektrum, om gula och gröna 

 foglar o. s. v. 

 Ninäikin. Härledningen till detta ord är mig obekant. Det 

 användes endast om mättadt blått och kanske blott om 

 föremål med en viss glans samt dessutom om grönt och 

 violett under samma förhållanden. Användningen är in- 

 skränkt, det tillägges ej ofta tyg och perlor, men väl en del 

 af spektrum, och jag tror att de anse det passa om vissa 

 nyanser af hinimelen samt om fjellen sommartiden. 

 Dlilil betyder galla och användes allmänt för att beteckna tem- 

 ligen mättadt gult men äfven mindre mättadt grönt och 

 ljusblått. 

 Tschäarå renoxe, är förut omtaladt i sammansättningen tschäarå- 

 udledladlin (renoxöga) såsom namn på klara blå, gröna samt 

 gula perlor. Man hör det ej så sällan användas äfven om 

 tyger. 

 Täu- (prsefix) är stammen till ordet täutä, hafsvatten, och an- 

 vändes någongång om klara, vackra, föga mättade gula, 

 gröna och blå färger. 



Denna grupp innefattar näst hvitt, svart och rödt tschuk- 

 tschens vanligaste färgnamn och hans bästa ord för att uttrycka 

 gul, grön och ljusblå. Ordens användning och begränsning är 



