108 JÄDERIN, GEODETISK BASMÄTNING MED STÅLBAND. 



stadgan (t. ex. kärr), så torde man i de flesta fall vara hjelpt 

 med att till platsen vältra en stor sten, i hvilken punkten mar- 

 keras genom att inrista ett fint kors med en knif. Går linien 

 öfver en bäck eller ett dike och en påle borde ha sin plats just 

 deruti, så använder man ej hela bandlängden, utan blott t. ex. 

 hälften deraf, då det blir nödvändigt att bestämma först och 

 främst den spänning, som bör angifvas å kraftmätaren, och för 

 öfrigt äfven delningsfelen för de streck på bandet, som komma 

 i användande. Att ej hela bandlängden användes blir dessutom 

 nästan alltid fallet vid den sista utläggningen af bandet, d. v. s. 

 vid framkomsten till basens andra ändpunkt. Hvad delnings- 

 felens bestämmande beträffar, kan detsamma lätt ske, då bandet 

 utlägges på ett större golf och först midtelstreckets (10-meter- 

 streckets) fel bestämmes och successift de öfriga streckens — 

 detta enligt gammal känd metod. Hvad kraftmätarens angif- 

 velse i dessa fall angår, så kommer denna fråga längre fram att 

 tagas i betraktande. 



För den kroklinie, som bandet bildar, då det är upphängdt 

 i sina båda ändpunkter, har man följande eqvationer ^): 



X X 



(\\ 1- — ^^ + ^ 



^^ k ~ 2 



X X 



7 k le 



(^) \-'-^^' 



(3) \ = \^l 



(4) 3/2 = F + Z^ 



(5) • T = ,oy. 



då 3/:axeln är vertikal och Ä;:axeln horisontel, gående den förre 

 genom kurvans nedersta punkt, den senare på ett afstånd h der- 

 under, samt då I är kurvans längd, räknadt från skärningspunkten 

 med 2/:axeln, q krökningsradien, T tensionen i punkten x^ y och o 

 vigten af en längdenhet af bandet. För öfrigt är bland kurvans 



') Se t. ex. Sturms Coiirs de mécanique, 2:a delen, sid. 48 och följ. 



