20 BACKLUND, THEORIEN FÖR DE ELEKTRISKA STRÖMMARNE. 



under följande form, där med u^ förstås det observerade mag- 

 netiska momentet af jorden (=10'^^'^^^): 



IdN = '^*" „„ ^ (1 — x) v sin 6 sin cp sin (w — l)åt, 



a ^ — a ^ r^ 



(15) ; åÖ = - ^^^, S (1 - '/O v sin . cos {ip - 1) dt , 

 ÖZ 



^ ^ ,„., -^ (1 — /j X' sin B cos cp sin (t/^ — Z) ()Y . 



Beskaffenheten af denna störninp; beror alltså väsendtligen af 

 observationsortens longitudsskillnad från den magnetiska polen. 

 (JÖ blir störst för orter på meridianen genom denna pol. Form- 

 lerna (15) gälla alla orter på jordklotet utan undantag. 



71. Om norrskenshältet. — De magnetiska stafvar, som 

 luftpartiklarne bilda, rubbas måhända mest af det värme, som, 

 enligt det föregående, måste beledsaga hvarje ändring d^i, ty 

 detta värme uppväcker vågor på vattenångehöljet och det andra 

 höljet, och dessa vågor åstadkomma ej endast sidoförskjutningar 

 af de nämnda magnetiska stafvarna, utan, då, såsom nu, till 

 följe af ett d[.i^ vågor plötsligt uppstå, åstadkomma de bestämda 

 rubbningar af kontakterna mellan stafvarna inbördes. Hvarje 

 dylik rubbning kommer ock att gälla de elektriska strömmar, 

 som omkretsa partik larne i stafvarna och göra dem magnetiska, 

 och då hvarje afbrott af en dylik ström måste vara beledsagad 

 af ljusfenomen, synes det mig sannolikt, att norrskenen äro just 

 dessa ljusfenomen. Vi förstå då lätt, hvarför strålarna i norr- 

 skenet gå parallela med inklinationsnålen: de skola nämligen följa 

 de magnetiska stafvarna, alltså ha samma riktning som jordens 

 magnetiska axel /" har, och detta är ju för den magnetiska polens 

 omgifning nära på inklinationsnålens riktning.^) 



Det är klart, att de magnetiska rubbningar af denna art, 

 som inom athmosferen kunna förekomma, måste visa sig särskildt 

 betydande vid den i n:o 69 omtalta zon pä den norra hemisferen 



') JoH. MÜLLER, Lehrbuch der kosmischen Physik, Braunschweig 1883, ss. 

 834. 835. 



