ÖFVERSI6T AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1896, N:0 1, 19 



sferens yttersta gräns, och J vinkelrät mot ekliptikaii, till J", 

 som skall vara axelriktning för luftpartiklarne invid den fastare 

 jordytan, och J" nära på fast förbunden med jordskorpan. I 

 följd af denna olikhet i riktning mellan de magnetiska axlarne 

 för de olika luftlagren måste, företrädesvis i de öfre lagren, den 

 magnetiska kontakten emellan luftpartiklarne oupphörligen växla, 

 så nämligen att samma luftpartikel efterhand ingår kontakt med 

 olika andra luftpartiklar. Närmast jordytan är dock i regeln 

 denna rörelse obetydlig; den blir beaktansvärd först vid en sådan 

 hastig ändring af athmosferens magnetiska tillstånd, som fram- 

 kallas af en elektrisk strömning df.i i solen. Ty vid den däraf 

 följande magnetiska rubbningen af jordathmosferen kunna ej ens 

 luftpartiklarne invid jordskorpan förhålla sig som fast förbundna 

 därmed och med jordkärnan, utan, då vi vilja tillämpa på luften 

 räsonnementen i n:o 18—20 i Öfvers. f. 1893, N. 7, måste vi 

 skrifva x < 1. Att för athmosferens yttre lager alltid a, måste 

 tagas mindre än 1, har jag anmärkt förut i början af min upp- 

 sats i Bih. B. 20, Afd. I, N. 2. (Se ock noten på sid. 24 i 

 min uppsats i Bih. B. 21, Afd. I, N. 2). Men då erhålla vi af 

 eqvv. (3) i n:o 20 i Öfvers. f. 1893, sid. 429, eftersom % < 1, 

 en helt annan rörelse för den till athmosferen hörande magneti- 

 ska nord- (och syd-) polen på jordytan, än för motsvarande poi 

 på andra sidan om jordskorpan. Ty den senare polen hänför sig 

 till jordkärnan och för denna behåller >t värdet ett, eller där har /. 

 ett värde närmare ett, än a, har för luftens närmaste lager. 

 Enligt de nämnda eqvv. (3) och den föregående eqv. (2) få vi 

 anse variationen af vinkelafståndet (ö) mellan den geografiska 

 polen och den förstnämnda, till athmosferen hörande, magnetiska 

 polen mindre ansenlig, än variationen af den senare polens aziinuth 

 {ip). Vi kunna således såsom en första tillnärmelse taga ()>^=0, 

 dip = — (1 — 7.) v dt, då vi med v beteckna jordens rotations- 

 hastighet kring dess axel. Och vi erhålla därmed beloppen af 

 de nya störningar i N, () och Z, som härflyta från den anmärkta 

 rörelsen af jordens magnetiska poler, genom ditferentiation af 

 formlerna för N, Ö och Z i n:o 22 i Öfvers. f. 1S93, sid. 431, 



