ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1896, N:0 1. 13 



centrum samt /t = J' är afståndet mellan solens och jordens 

 centra och J' räknas i anseende till riktningen från jorden till solen. 

 Nu betraktar jag först det fall dä axeln ,1/ är parallel med 

 J. Dä är ,a//'=90'' och (8) antar därför formen: 



\.ir cos r^i 

 (9) ^3—- 



Af denna potential bli athmosferen och jordkärnan likformigt 

 magnetiserade, enligt n:o 14, och, då de magnetiska axellinierna 

 böja sig omkring punkten (r), så kommer denna att afficieras 

 Qndast af potentialen 



a"3 — a'"^ cos rJ" 



(10) ^i 



J-^ 



•dä vi bilägga a", a'", J" samma betydelse som i n:o 14. Här är 

 dock II ej konstant utan funktion af R — as^), således approxi- 

 mativt funktion a.? r cos rJ' + as och således: 



du 1 du ^, du 1 du ^, du 1 du 



-^==—~cos J x, ^= — ^cos J y,^r-z=—^- Qos, J z . 

 dx a ds dy a ds "^ dz a ds 



Det värde på -^ , som vid tidpunkten s skall vara att observera 



å jorden, är att räkna lika med förhållandet emellan du och 



ds, när dfi är den ändring, som f.i har erfarit inom solen 



under ett tidsförlopp ds, räknadt från en föregående tidpunkt 



^ + r cos rJ' 



s . 



a 



I öfverensstämmelse härmed kommer den magnetiska kraft, 



som härrör från en ändring af u, lika med -^ ds, att för alla 



ds 



punkter inom athmosferen vara parallel med ./, men uppgå till, 



ett med punktens läge varierande belopp: 



1 d/.i a''^ — a'"^ cos rJ" 

 a ds J^ a"'^ 



') Detta framgår af ü:o 9 och 40 i iniu afhaudling »Zur Wellentheorie gasar- 

 tiger Mittel», Math. Ann. B. 34. — Med s utmärkes üden vid Greenwichs 

 meridian. 



