12 BACKLUND, THEORIEN FÖR DE ELEKTRISKA STRÖMMARNE. 



sferiska partiklar större än bvad vi förut kunnat anse den vara. 

 Ändock kunde vi ha erhållit för den skenbart permanenta jord- 

 magnetismen det förra värdet /.<, men då skulle elektriska ström- 

 mar af den nyss omtalta arten existera för jordskorpan. — Det 

 är dock blott i förbigående jag nämner detta. 



De extra-ordinära magnetiska pertiirbationerna. 



Q6. De extra-ordinära magnetiska perturbationerna synas 

 mig väsendtligen härröra därifrån att solens elektriska strömmar 

 ändra sig. I de föregående uppsatserna har jag betraktat dessa 

 strömmar såsom konstanta och i dem sökt orsaken till jord- 

 magnetismen samt dennas dagliga och sekulära ändringar samt 

 därmed funnit för dessa fenomen lagar, som tillnärmelsevis åter- 

 gifva de direkta observationsresultaten. Och att äfven en årlig 

 variation af jordmagnetismen, ej olik den, som observationerna 

 tyckas häntyda på, följer af de samma solströmmarne^ skall jag 

 visa kort härefter i n:o 72. Men att förklara, huru variationer 

 i den elektriska strömningen inom solen te sig för jorden, skall 

 blifva föremål för det närmast följande räsonnementet. 



En del af de elektriska strömmarne i solen antogos konsti- 

 tuera solmagnetisraen med axeln ,/ och de öfriga antogos bilda 

 sferiska magnetiska dubbellager, koncentriska med solen och med 

 konstanta moment. Antag nu, att inom solen uppstår en elek- 

 trisk strömning, som kan betraktas äquivalent med en magnet^ 

 som till axelriktning och till moment må vara utmärkt genom /.i. 

 Denna ströms magnetiska potential i afseende på en punkt, som 

 är belägen inom jordens athmosfer på afståndet M från solens 

 centrum, blir 



j.1 cos JRfj. 



eller 



.„. Ll cos LlJ' A"' /o j, w \ 



(8) — "2 -^ (o cos rJ cos /./z/ — cos ^y/) + etc. 



i fall r är den antagna punktens radius vector från jordens 



