ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1 896, NIO 2. 171 



kunnat lämna. Däremot är det ju ingalunda omöjligt, att den 

 kunde ungefärligen gälla för en hel befolkning under 1600-talets 

 senare hälft, sedan man på något sätt aflägsnat de fula ojämn- 

 heter, som inom serien af mortalitetskoefficienter förekomma 

 från och med 50-talet. 



För att säkrare förmå bedöma värdet af de Witts mor- 

 talitetstabeller, är det nödigt att jämföra dem med andra sådana 

 tabeller för ungefär samma tid. SjälflFallet böra därvid Graunts 

 och Halleys tabeller, den förra frän år 1662, den senare från 

 år 1693, i främsta rummet komma i åtanka. För att utföra 

 jämförelsen har jag valt åldern 6 år till utgångspunkt, antagit, 

 att 1,000 barn lefva kvar vid denna ålder, och undersökt, huru 

 många af dem enligt de olika tabellerna skulle lefva kvar efter 

 10, 20, 30, . . ., 70 år. Jag har därvid naturligtvis måst taga 

 i betraktande, att Halleys tabell angifver antalet kvarlefvande, 

 icke vid slutet af ett visst åldersår, utan inom en viss ettårig 

 åldersklass, och att således aritmetiska mediet mellan två kon- 

 sekutiva tal i hans tabell bör vid här förekommande beräkningar 

 användas. På detta sätt har jag erhållit följande tabell, i hvil- 

 ken jag äfven infört en liknande bearbetning af Kerssebooms 

 tabell från början af 1700-talet. ') 



Älders- 

 åv. 



A n ( 



a 1 e t k v 



a r 1 e f v a 



n d e enl 



i g t 



Graunt. 



DE Witt. 1. 



DE Witt. 2. 



Hallet. 



Kersseboom. 



6 



1000 



1000 



1000 



1000 



1000 



16 



625 



903 



836 



883 



908 



26 



391 



806 



672 



795 



798 



36 



250 



709 



508 



680 



(536 



46 



156 



612 



344 



545 



462 



56 



94 



500 



197 



395 



308 



66 



47 



340 



96 



252 



180 



76 



16 



117 



22 



104 



87 



') De ifrågavarande tabellerna af Graunt, Halley och Kersseboom finnas af- 

 tryckta i G. F. Knapps Theorie des Bevölkerungswechsels (Braunschweia: 

 1874), sid. 121—122, 125, 134. 



