ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1 896, NIO 4. 259 



Utbytet uppgick till 1.6 — 1.7 gr. uretan af 3 gr. bas. 

 Hälften af basen återvanns i oförändradt tillstånd ur det klor- 

 vätesyrade saltet. 



Uretanen löses hvarken af saltsyra eller natronlut, men väl 

 af koncentrerad salpetersyra och svafvelsyra; i senare fallet med 

 intensivt violottröd färg, som försvinner vid utspädning med 

 vatten, under det samtidigt en hvit emulsion utfälles. Någon 

 bildning af azoxolderivat kunde vid behandling med syror i intet 

 fall iakttagas. 



Upphettning- af difenyloxetyluretan. 



Uretanen kan upphettas långt öfver sin smältpunkt, utan 

 att sönderdelning inträder. Stegras emellertid temperaturen till 

 uppemot 275°, afspaltas etylalkohol under ringslutning, hvarvid 

 erhålles en produkt, i allo identisk med ofvan beskrifna acia- 

 zoxol. Reaktionen utfördes i ett med termometer försedt prof- 

 rör, hvars nedre hälft hölls nedsänkt uti en som luftbad funge- 

 rande, svagt glödande platinadegel af tämligen stora dimensioner. 

 På detta sätt kunde temperaturen i smältan utan svårighet 

 regleras efter behag. Vid 270 — 280° inträdde en lugn utveck- 

 ling af mycket små gasblåsor (alkoholånga). Temperaturen 

 hölls nu konstant, ända till dess att gasutvecklingen alldeles 

 upphört. Vid afsvalning stelnade den klart gula smältan till 

 en gulhvit, ogenomskinlig, otydligt kristallinisk massa. Ur 

 denna erhölls genom upprepade omkristalliseringar ur alkohol 

 en substans, som till utseende, löslighetsförhållanden och smält- 

 punkt (189 — 189.5°) noga öfverensstämde med difenyldihydro- 

 aciazoxol. Identiteten bestyrktes yttermera genom en kväfve- 

 bestäraning: 



0.1507 gr. gaf 7.8 kem. kväfgas, mätt vid 18.5° och 749.2 mm. 



Beräknadt för C,5H,3N02: Funnet: 

 N 5.86 5.99 % . 



Reaktionen har alltså försiggått enligt schemat: 



p TT frp VH 



CfiH^ . CH . NH . COIOC2H, « » • I I 



! ' = CßH, . Hcl icO + C^H, . OH . 



CeHj.CH.OIH O 



