410 ENESTRÖM, ETT PAR FORMLER INOM BEFOLKNINGSSTATISTIKEN. 



För att bilda oss en föreställning om skiljaktigheten i fråga 

 om de resultat, hvilka man erhåller enligt formlerna (2) och 

 (4), taga vi först i betraktande specialfallet .2? = 1. Enligt äldre 

 undersökningar ') skulle a^ vara ungefär := V12, och då inga 

 materialier för ett noggrannare bestämmande af a^ stå mig till 

 buds, antager jag, att detta värde är approximativt riktigt. 

 Ekv. (4) blir då 



_ i>i A 



Vilja vi nu beräkna värdet af w^ t. ex. för Sveriges hela 

 befolkning under är 1890, så är -) 



D, = 3,956 , L, = 120,036 , L\ = 114,759 , 



och följaktligen 



3,956 



' 119,375-5 — 110-1 

 under det att man ur formeln (2) erhåller 



3,956 



= 0-03325 , 



119,375-5 



0-03314, 



således en afvikelse först i fjärde decimalen. För att pröfva 

 afvikelsens storlek äfven i fråga om de äldre åldersklasserna 

 välja vi specialfallet x = 88. Antaga vi därvid såsom giltig 

 den af Statistiska Centralbyrån härledda lifslängdstabellen för 

 Sveriges hela befolkning under decenniet 1881—1890, så böra^) 

 af 100,000 lefvande födda 895 aflida i åldern 88—89 år och 

 726 i åldern 89- — 90 år. Antalet dödsfall minskas alltså vid 

 denna ålder märkbart från det ena åldersåret till det andra, och 

 man kan därför icke gärna antaga, att detta antal under tiden 

 t, räknad från 89:e lefnadsårets början, är lika med 895t, men 

 däremot bör det vara tillåtet att sätta nämda antal lika med 



') Jfr Bidrag till Sveriges officiella Statistik. A) Befolkningsstatistik. Ny följd. 



XXXII: 8 (Stockholm 1895), sid. XII. 

 2) Befolkningsstatistik. Ny följd. XXXII: 1 (Stockholm 1892), sid. 20, 29; 



XXXI (Stockholm 1891), sid. 20. 

 ■■') Jfr Befolkningsstatistik. Ny följd. XXXIl: 3, sid. 173. 



