ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1896, N:0 7. 549 



beteckna det största af de värden, som satisfiera ekv. (3), alltså 

 i det anförda exemplet värdet 150. 



Emellertid kan det i vissa fall inträffa, att ekv. (3) icke 

 satisfieras af något A'-värde. Ar t. ex. 



s = 2, i? = 2, i\ = 200, ^2 - 100, 



så blir i ekvationen 



-m^-m- 



vänstra ledet mindre än 2, så länge x är större än 100, men 

 större än 2, så snart x blir lika med eller mindre än 100. I 

 sådant fall öfverenskomma vi att med x förstå det största af 

 de värden, för hvilka olikheten 



äger bestånd. Således blir i det sist anförda exemplet .« = 100. 

 För öfrigt inser man omedelbart, att den uppställda olikheten i 

 hvarje fall skulle kunna användas för att definiera värdet af x 

 Så är t. ex. det största värde af x, som gör uttrycket 



,/200\ , W150\ 



större än 1, just 150, d. v. s. det största värde af x, som sa- 

 tisfierar ekvationen 



Men af den betydelse, vi sålunda hafva gifvit åt talet x, 

 framgår, att detta tal är just det s. k. fördelningstalet {nombre 

 répartiteur) enligt D'HoNDTS metod, och att den metod, åt 

 hvilken här gifvits namnet aritmetiskt proportionell valmetod, 

 alltså är identisk med D'Hondts metod för proportionella val. 

 Vi behöfva således icke här inlåta oss på frågan, huru man 

 enklast bör lösa ekv. (3), utan kunna omedelbart uppställa 

 följande sats, i hvilken man utan svårighet igenkänner D'Hondts 

 bekanta regel. 



