ÖFVERSrGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1896, N:0 9. 637 



lar, som genast afsugas på filter, aftvättas med ligroin och 

 hastigt torkas på en porös lerplatta. Smältpunkt 80,5 — 81° C. 

 Önskar man preparatet i en vackrare form sker detta bäst ge- 

 nom lösning i en ringa mängd benzol eller kloroform, samt fäll- 

 ning med petroleter. Det erhålles då i långa hopfiltade, siden- 

 glänsande nålar. Af 25 gram nitrobenzol erhålles 16,5 — 18 

 gram fenylhydroxylamin och uqder gynnsamma temperaturför- 

 hållanden till och med n)era. Lämpligt är om beredningen kan 

 ske vid en temperatur af 14 — 16", utan användning af is, som 

 försvårar den, för erhållande af ett godt utbyte, så viktiga om- 

 skakningen. Vid en temperatur understigande 14° erhålles min- 

 dre utbyte och vid låg temperatur ingen reaktion. Vid 18 — 

 20° erhåller man dessutom anilin, azoxybenzol, azobenzol och 

 oförändrad nitrobenzol. 



Nitrosofenylhydroxylamin Cg H— N— OH. ') 



I 

 NO 



5 gram /^-fenylhydroxylamin löstes i den ekvivalenta mäng- 

 den (45,9 kbcm.) iskall normal klorvätesyra och försattes täm- 

 ligen raskt med en afkyld vattenlösning af 3,15 gram natrium- 

 nitrit. Nitrosoföreningen afskiljer sig genast såsom en gröt af 

 snöhvita, sidenglänsande nålar, hvilka, aftvättade med isvatten 

 och torkade på en porös lerplatta, äro af tillfredsställande ren- 

 het för att användas till metyiering. Kristalliserar synnerligen 

 vackert ur kallnande, lättflyktig ligroin. Den erhålles då i 4 — 

 5 centim. långa, platta starkt glänsande nålar med smältpunkten 

 58,5—59'. Den på så sätt erhållna nitrosofenylhydroxylaminen 

 undergår dock snart sönderdelning, gulnar, blir därefter brun- 

 svart och luktar intensivt af ortonitrofenol. Skall därföre någon 

 mängd af föreningen bevaras sker detta bäst genom öfverförande 

 i kalium- eller natriumsaltet, hvilka båda utmärka sig för stor 

 beständighet. 1) Ur dessa salter frigöres nitrosofenylhydroxylamin 

 med lätthet genom varsam tillsats af ättiksyra eller klorvätesyra 

 under afkylning. 

 ') Bamberger, Ber. 27, p. 1553. 



