652 WITT, ELEKTROLYS AF SVAFVELSYRA OCH ZINKSULFAT. 



metallisk form utfälles. — Det är tydligt, att de sekundära pro- 

 cesserna skola röna stor inverkan af strömtätheten, d. v. s.. 

 strömstyrkan pr D-cm. af elektroden. Ju större denna är, 

 desto hastigare sker utfall ningen och desto mindre tid får det 

 utfälda ämnet att kemiskt inverka pä lösningen. Vid mycket 

 stor strömtäthet böra således produkternas relativa mängder 

 närma sig till de ur ledningsförmågorna beräknade. Äfven 

 temperaturen och koncentrationen inverka naturligtvis på reak- 

 tionernas förlopp. — Magnus antog, att vid svag strömtäthet 

 strömmen endast genomflöt den ena elektrolyten, till dess vid 

 en bestämd strömtäthet äfven den andra genomflötes, — ett 

 antagande, som torde få anses vederlagdt genom flera försök af 

 HiTTORF, ^) ur hvilka framgick, att strömmen vid betydande 

 variationer af strömtätheten delar sig i samma förhållande mellan, 

 de i en blandning ingående elektrolyterna. 



Antag, att strömmen / på tiden t utfäller vigtsmängderna 

 C och Z af t. ex. två metaller, och förutsätt att inga sekundära 

 processer ega rum; då är, om c och z äro dessa metallers ekvi- 

 valenter, och k en konstant, 



Z C_It 



7 "^ 7 ~ Ä; ' 



vidare måste under det gjorda antagandet för alla strömstyrkor 

 -^ = k', (»BuFFs lag») 



hvaraf 



I tk' z c 



Z = 



k(z + k' c) 

 och 



k(z + k' c)' 



Antag åter, att en sekundär verkan inträder, och låt oss 

 förutsätta, att den är proportionel mot tiden. Låt Z^ och Cj, 

 vara de iakttagna vigtsmängderna, så blir 



Zj ^^ Z — azt , och C^ = C + act . 

 ') WiEDEM., Elektricität, II, 590 (Pogg. Ann. 109, 48, 1858). 



