ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1896, N:0 9. 655 



Jedes aftager svafvelsyrans mängd, under det zinksulfatets ökas. 



Genom omrörning sörjdes för att vätskan höll sig homogen. 



Utvecklas a mgr. väte, så har därmed svafvelsyrans mängd 



minskats med a mgr. ekvivalenter och zinksulfatets ökats med 



lika mycket. Är nu den använda vätskevolymen V cc. och 



innehåller vid försökets början 1000 cc. vätska x mgr. ekviva- 



X • V 

 lenter svafvelsyra, så innehålla V cc. ekv.; bortgår under 



. X • V 

 försöket a ekv., återstå ' — a, och koncentrationen blir vid 



1 IxV _ \ X a 



slutet Yr I f(\(\(\ — "^0 ~ i c\C\(\ V' Medelkoncentrationen under 



försöket är — — p^. Kallas zinksulfatets ursprungliga kon- 



centration JT „ , fas dess medelkoncentration pa analogt sätt 



att vara ^ + ^. 



Vid små ändringar i koncentrationen kan ledningsförmågan 

 anses vara proportionel mot denna. Kallas svafvelsyrans led- 

 ningsförmåga vid försökets hörjan L' och zinksulfatets X", samt 

 den förras ledningsförmåga i medeltal V och det senares /", blir 



V _ 1000 2 v 



1000 

 och 



y a 



_r _ iöciö "^ 2V 

 L"~ _y_ 

 1000 



hvarur kan beräknas, om man inför V = 500 cc, hvilket var 

 förhållandet vid samtliga försöken. 





