ÖPVERSIGT AP K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1896, N:0 9. 661 



inverkan i anseende till den stora utspädningen lemnats ur räk- 

 ningen. Kaliunisulfat bildar mera surt salt; ') så är inversions- 

 förmågan hos 0.01 n. KHSO4 endast 84 % af den hos 0.0098 

 norm. Hj SO4 vid 52°. 



Antages det sura zinksulfatets ledningsförmåga ej mycket 

 skilja sig från det normala saltets, hvilket väl kan vara till- 

 låtligt då det ju endast förefinnes i ringa mängd (^-37.4 = 

 9.3 % af hela saltmängden vid 57°) och i stället för dissocia- 

 tionsfaktorn för svafvelsyran 0.855 å sid. 657 inför en faktor, 



14.27 

 som beräknas ur inversionsförsöken -— ^ — =0.72 vid 40° och 



19.83 



' = 0.626 vid 57°, i beräkningarne öfver blandningens 



ledningsförmåga sid. 657, så erhålles denna vid 40° till att 

 vara 0.72 • o.09 + 0.936 • 2.73 = 4.78 (obs. 4.65) och vid 57° 

 till 0.626 . 3.42 + 0.936 • 3.40 = 5.32 (obs. 5.20). 



undersökningarne äro utförda på Stockholms Högskolas 

 fysiska institut. 



') Enligt Julius Thomsen, Thermochemische Untersuchungen (Leipzig, Barth 

 1882), Bd I, sid. 183, åtföljes svafvelsyrans reaktion på sulfat i vattenlös- 

 ning af värmeabsorption. Storleken af denna absorption rättar sig efter 

 saltets bas och är störst för Nsj SO^ och minst för CUSO4. För zink 

 (ZnSO^ Aq, SO3 Aq) är den — 880 för \ mol. Värmeabsorptionen tillväxer 

 med syremängden. 



