674 EKECRANTZ, OM NITROSOMETYLURETANS REAKTIONER. 



CH3NH.NO2, ^) så försöker Klobbie erhålla motsvarande me- 

 tylnitrosainin CH3.NH.NO genom att, under samma förhållan- 

 den, låta torr ainmoniakgas inverka pä nitrosometyluretan. Nå- 

 gon reaktion kom härvid ej till stånd förr än vid närvaro af 

 vatten, dä kväfgas utvecklas. Klobbie anser detta bero på, att 



/OH 



då i första hand bildas N\ , som sedan reagerar med H-^ N. 



Reaktionen skulle således äga rum enligt följande skema: 

 .OH INH. 



CH„— N— N< + H, N = CH, NH .NO + C0{ " + H, O. 



^ I ^OH lO.CoH, 



CO. O C. H 5 uret an 



Den intermediärt bildade metylnitrosaminen skulle emeller- 

 tid genast sönderdelas i metylalkohol och kväfgas och har 

 Klobbie påvisat, att alla de nämnda produkterna bildas vid 

 reaktionen. 



Vägledd häraf och med kännedom om att nitrosaminerna 

 hafva syrekaraktär och med alkalier gifva beständiga salter för- 

 sökte Klobbie erhålla kaliumsaltet af metylnitrosamin, genom 

 att behandla nitrosometyluretan med 33 % kalilut. Omedelbart 

 efter det agentierna kommit i beröring med hvarandra började 

 en liflig kväfgasutveckling, som efter uppmätning visade en 

 kväfvehalt af 20,1 ^^, under det att reaktionsformeln 

 CH3— N— NO + 2K0H = CH3 OH + No + K. CO3 + C. H^ OH 



CO.OC.H, 

 motsvarar 21,2 %. Skillnaden, säger Klobbie, beror på att 

 gula ångor fyllde mätröret och på så sätt undandrogo sig alka- 

 lits inverkan. Det nu anförda är af största intresse, dä det 

 kan anses för afgjordt, att om Klobbie användt alkoholiskt 

 kali i stället för vattenlösning hade han ej kunnat undgå att 

 upptäcka diazometan, som i själfva verket utgjorde den gula 

 gasen. Denna är nämligen ganska beständig mot alkohol, mer 

 beständig än hvad v. Pechmann i början trodde. Att Klobbie 

 ansåg den gula ångan vara gasformig nitrosometyluretan fram- 



') Rec. IX, p. 145. 



