ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1895, NIO 1. 27 



och fenyleyantetrazol, som uppstår ur samma förening vid in- 

 verkan af salpetersyrlighet, blir alternativt sammansatt på föl- 

 jande sätt: 



. N— N N— C.CN 



II II II II 



CN.C N N N 



■\/ \/ 



N . CeH, N . CeH, 



I. II. 



Bladin har, som bekant, antagit, att dicyanfenylhydrazins 

 konstitution motsvarade den ofvan med I betecknade formeln 

 och har i öfverensstämmelse härmed för triazol- och tetrazol- 

 derivaten uppställt de ofvan likaledes med I betecknade form- 

 lerna. Skälen härför har han utförligt angifvit i sin stora, 

 sammanfattande af handling: »lieber Triazol- und Tetrazolver- 

 bindungen».^) 



För det andra uppfattningssättet har Andreocci gjort sig 

 till målsman. Vid fenylhydrazins behandling med acetyluretan 

 erhöll han en fenylmetylacitriazol (»fenylmetylpyrrodiazolon») en- 

 ligt en reaktion, som han formulerat på följande sätt: 



NH.COCH3 MH. HN— C.CH3 



! + I ' = II II + H.O + CM, . OH 



COOC0H5 NH.CgH^ OC N 



-\/ 

 N . CeH, 



Utgående från denna kropp har äfven Andreocci framställt en 

 rad triazolderivat (ja till och med triazol själf), hvaribland några 

 äro identiska eller nära korresponderande med af Bladin förut 

 beskrifna föreningar. Härigenom hafva dessa båda forskares 

 undersökningar trädt i ett nära samband med hvarandra. I 

 teoretiskt hänseende har dock i de punkter, där de mött hvar- 

 andra, en skärande dissonans inträdt, som tydligt gifvit till- 

 känna, att den enes formler utefter hela linien måste ändras, 

 såsom hvilande på en oriktig uppfattning af resp. grundreak- 

 tioners förlopp. 



1) Nova Acta Reg. Soc. Se. Ups. Ser. III, Upsala 1893. 



