126 KJELLIN OCH KUYLENSTJERNA, HYDROXYLÄMINDBRIVAT. 



eter och ammoniak, och att en förening, hviiken motsvarar oxa- 



miden, bör bildas. 



CO OCH. CO-NHOH 



I ' + 2H.N.H.0H = I + 2C,H, OH. 



COO.C2H5 CO— NHOH 



Man inser emellertid omedelbart, att äfven om en sådan 

 förening kan existera, bör den ega stor benägenhet till anhydrid- 

 bildning 



CO = N.n.OH CO— NH 



I ^ I ;>o + H. o. 



CO = N H.OH CO— NH 



Att en sådan ringskitning inträdde omedelbart vid reaktionen 

 framgick tydligt af den erhållna reaktionsproduktens alla egen- 

 skaper och bekräftigades vidare af analysen på densamma. 



2 molekyler hydroxylamin lösta i eter försattes med en 

 molekyl oxaleter. Det afskilde sig momentant ett hvitt pulfver, 

 som under häftig sönderdelning smälte vid 143° — 144°, hvarvid 

 samtidigt en del åter blef fast, hviiken först smälte mellan 170° 

 och 180° och vid vidare upphettning så småningom förflyktigades. 

 Under mikroskopet visar sig fällningen bestå af små, korta, färg- 

 lösa prismor. I benzol, ligroin och kloroform äro de knappast lös- 

 liga, i vatten och benzol äfven vid upphettning mycket svårlösliga. 



Om vattenlösningen försättes med Fehlings lösning färgas 

 den rödbrun, och det uppstår en gelatinös, rödbrun fällning. 

 Kokas däremot lösningen först en stund för sig eller under till- 

 sats af saltsyra eller natronlut, sä verkar den starkt reducerande 

 på Fehlings lösning, så länge den ännu är varm, men förlorar 

 vid afkylning denna egenskap. Detta låter väl knappast för- 

 klara sig på annat sätt, än att vid kokningen ringen öppnar 

 sig för att vid afkylning äter sluta sig. Stark Na OH och 

 HCl afspalta hydroxylamin. Med järnklorid en intensiv, körs- 

 bärsröd färgning. 



Analys: 



0,1001 gr. substans gaf 23 ccm. fuktigt kväfve vid 15° C. 

 och 769 mm. 



