134 AURIVILLIÜS, DEN LITTORALA YINTERFAUNAN. 



var en gynsam omständighet att hafvet vid iakttagelsernas bör- 

 jan ej var isbelagdt, sä att littoralfaunans sammansättning kunde 

 utrönas i en vattentemperatur af + 0°,5, så blef den några dagar 

 senare inträffande isbeläggningen af ännu större betydelse, emedan 

 det efter isens afsmältning borde visa sig, om och hvilka djur 

 öfverlefde strandområdets nerisning, om andra vikit undan mot 

 djupet i varmare vattenlager o. s. v. 



At dessa sistnämnda förhållanden kunde redan efter fjorton 

 dagars förlopp egnas uppmärksamhet, enär den i de inre vikarne 

 omkring 25 cm. tjocka isen oaktadt den tilltagande kölden — 

 hvars minimum var — 17° — åter hastigt bröt upp eller sna- 

 rare bortsmälte till följd af de varma hafsströmmar, hållande 

 ända till + 4° temperatur som upprepade gånger — särskildt 

 den 11 och 15 Februari — från Skagerak inströmmade i Gull- 

 marsfjorden. ^) Men äfven under de dagar då gångbar is fans i 

 vikar och vid stränder kunde genom upphuggning af vakar i 

 densamma en del iakttagelser göras särskildt öfver de littoral- 

 djur som utmärka sandsträndernas fauna. Och ännu fyra veckor 

 efter de först erhållna profven kunde dylika undersökningar upp- 

 repas i ett bottenfruset sund, der tillika sjelfva sandbottnen var 

 frusen ungefär till samma djup som den öfverliggande isens 

 mäktighet. 



För att em.ellertid tydligare påvisa karakteren af det djurlif 

 som under den kallaste årstiden existerar inom den littorala 

 regionen, synes lämpligt förutskicka en kortfattad framställning 

 af djurlifvet inoui samma område "under motsatta förhållanden, 

 nämligen vid tiden för vattnets temperaturmaximum. Denna in- 

 träffar under Juli, Augusti och — åtminstone delvis — Sep- 

 tember, under hvilken tid littoralfaunans prägel i hufvudsak torde 

 kuuna anses vara densamma, ehuruväl temperaturen, beroende 

 på ström- och vindförhållanden, kan förete dagliga vexlingar. 



'■) Den omkring den 23 Jan. öfver större områden inträffande isbeläggningen, 

 som samtidigt blef hinderlig för segelfarten och föranledde dess afstannande, 

 orsakades tydligen dels af den föregående ymniga regnnederbörden, dels ock 

 af utgående ytströmmar af färskare vatten från fjordens inre delar. 



