ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINaAR 1895, N:0 3. 135 



Sjelfva strandens vexlande beskaflFenliet och vattnets derpå be- 

 roende olika uppvärmning tillåta å andra sidan ej att uppge 

 någon gemensam högsta temperaturgräns för hela det littorala 

 området, ty under det ytvattnet vid branta klippstränder — 

 liksom Gullmarsfjordens ytvatten i allmänhet — sällan öfver- 

 stiger + 19% håller det samtidigt vid långgrunda sandstränder, 

 äfven der dessa ej äro skyddade, 4 — 5 grader högre temperatur. 



Likasom bottnens beskaffenhet har en afgörande betydelse 

 för hafsfaunans karakter i allmänhet, så eger detsamma sin 

 tillämpning äfven på den fauna, som till följd af sin före- 

 komst inom området för ebb och flod i egentlig mening kallas 

 den littorala. ^) Här bildar nämligen det djurlif som tillhör ett 

 område med sandhoiiQX\ i allmänhet en skarp motsats till det 

 som förekommer vid en om ock omedelbart angränsande klipp- 

 strand, och det kan sägas om de egentliga sanddjuren, att de utan 

 undantag genom hela sin byggnad äro uteslutande hänvisade till 

 ett lif på eller i lös botten. Dock gifves det äfven ett tredje 

 slag littoraldjur, nämligen sådana som utan att bestämdt kunna 

 räknas till något af de nämnda områdena träffas inom hela 

 strandregionen, vare sig att de till följd af sin rofdj ursnatur in- 

 finna sig hvarhelst ett byte står att vinna — ex. Carcinus moe- 

 nas, Asterias rubens — eller deras tillpassningsförmåga är syn- 

 nerligen vidsträckt — ex. Mytilus edulis. Härmed äro alltså 

 angifna de tre grupper littorala djur som kunna uppställas 

 inom vår hafsfauna ^) och som sålunda böra hvar för sig tagas 

 i betraktande. 



') Anmäi"kas bör dock att, om också »strandbiiltet» under sommaren utgör 

 littoraldjurens egentliga uppehållsort, ebbgränsen dock för de flesta icke ut- 

 gör den undre gränsen för deras utbredning mot djupet utan ofta mer eller 

 mindre öfverskrides. 



^) Ännu en annan straudformation skulle kunna framhållas, uilmligen den i mer 

 instängda hafsvikar, isynnerhet intill bebygda orter förekommande gytje- 

 botten, som delvis utmärkes af Zosteravegetation. Uä denna emellertid i de 

 flesta fall ej går omedelbart upp till flodmärket utan dessförinnan öfvcigår i 



