138 AURIVILLIUS, DEN LITTORALA YINTERFAUNAN. 



den t7'edje gruppen littoraldjur. Inom denna — de alhnänt litto- 

 rala djuren — äro först att märka två inom hvarje littoral- 

 bälte — med undantag för grunda gytjestränder — allmänt 

 uppträdande efter byte kringströfvande former Carcinus moenas 

 L. och Asterias ruhens L. Hvad den förra beträffar bevisas 

 dess verkligt littorala natur bland annat af dess förmåga att, med 

 oförminskad lifsverksamhet, lefva i timtal ofvan vattnet, en egen- 

 skap som ej finnes i så hög grad hos någon annan marin Deka- 

 pod och som visserligen vid våra kuster ej i regeln tages i an- 

 språk, men väl vid sådana — t. ex. Norges vestkust — der 

 tidvattensskilnaderna äro mer betydande. Hvad åter den »van- 

 liga sjöstjernan» angår synes den visserligen oftast bland vege- 

 tationen vid sten- eller klippstränder men saknas ingalunda äfven 

 på annan botten, hvarhelst de mollusker finnas som företrädesvis 

 utgöra dess föda. En sådan är den vanliga blåmusslan, Mytilus 

 edulis L. Ej mindre än Balanus balanoides är denna mussla på 

 sina yngre stadier betecknande för den littorala klippregionen, 

 der på gynsamma ställen — afsatser, remnor, håligheter och 

 smärre m. 1. m. afstängda klippbassiner, som endast då och 

 då nås af vågsvallet, kolonier på hundra- och tusentals indi- 

 vider äro hopade och bilda de karakteristiska blåsvarta eller 

 bruna gyttringar som täcka klippgrunden. Individerna äro der- 

 vid ej blott fastade på den senare utan till stor del på och 

 mellan hvarandra medelst byssus, i sin fasta sammanslutning 

 egande ett medel att trotsa hafvets våldsamhet som den isolerade 

 individen saknar. Men denna mussla är dock ej bunden endast 

 vid klippbotten, ty ofta träffas äfven på sandgrund individer, 

 ehuru de der vanligen äro isolerade eller på sin höjd bilda smärre 

 samlingar; i förra fallet hafva de åtminstone såsom äldre gräft 

 sig m. 1. m. djupt ned i sanden, i senare fallet utgör byssus det 

 medel hvarmed individerna fästa sig vid något föremål, en 

 mindre sten eller dyl., i sanden och vid hvarandra. Bland Kru- 

 staceer, utom strandkrabban, som torde rättast föras till denna 

 grupp littoraldjur, märkas: de båda räkarterna Palcemoii sguilla 

 L. och P. Rathkei Lillj., åtminstone två Mysis-arter, Mysis 



