ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖEIIANDLINGAR 1895, N:0 3. 143 



slapp och intet lifstecken kunde för öi'r\gt märkas. Sedan djuren 

 under några timmar legat i vatten (af + 0°,5 temperatur), lefde 

 de emellertid åter upp och ur äggsamlingarna framkommo tal- 

 rika Nauplius-larver. Några andra exemplar som samma dag 

 anträffades på stenar i vattnet befunnes alla vid lif redan när 

 de upptogos. 



Vid ett senare tillfälle, den 20 Februari, insamlades åter en 

 större mängd Balaner pä strandklippor som till större delen voro 

 nerisade af vågsvall, emedan de, sedan fjorden sköljt, legat ut- 

 satta för härda NO-vindar. Under den föregående två veckor 

 långa isbeläggningen hade emellertid den fasta hafsisen på grund 

 af lågt vattenstånd i allmänhet ej nått upp till Balanerna, men 

 der så skett hade dessa, liksom för öfrigt allt annat organiskt 

 lif fullständigt utrotats inom ett till omfattningen vexlande, men 

 stundom ända till 2 meter djupt bälte. ^) De insamlade exem- 

 plaren hade alltså under fyra veckors tid varit utsatta för en 

 lufttemperatur som i mycket få fall höjde sig öfver fryspunkten, 

 men i medeltal utgjorde — 8° — 9° och under 7 dagar höll sig 

 vid omkring — 15°. Intet af djuren visade nu något lifstecken. 

 De medfördes emellertid till stationen, en del förvarade i vatten 

 af +0'',5, andra torra. Vid återkomsten, som inträffade en timme 

 de7'efter, hade de förra exemjjlaren åter left upp och utsläppt 

 Naupliusungar i tusental, hvilka sistnämnda ännu — 3 veckor 

 senare — äro vid full lifskraft der de förvaras i ett vatten af 

 0° till + 3° temperatur. De exemplar äter som under hemfär- 

 den förvarades torra lefde visserligen också, sedan de lagts i vat- 

 ten, ånyo upp men antalet ungar, som dessa aflemnade, var jäm- 

 förelsevis obetydligt. 



^) Detta »isbältes» vertikala utsträckniug är för öfrigt ingalunda en index på 

 isens mäktighet, utan beror i första hand på vattenståndets vexlingar och 

 deraf — samt tillika af vindarne — framkallade höjningar och sänkningar 

 af isfälten, deras förskjutning upp mot klipporna o. s. v. Innevarande vin- 

 ters isperiod visar tillika exempel derpå, att det af isen härjade området ej 

 alltid sträcker sig omedelbart upp till flodmärket utan upptill begränsas af 

 en 30 å 50 cm. bred Fucnsvegetation, som förblifvit oberörd af den- 



