166 MUNTHE, OM FYNDET AF ETT BENREDSKAP. 



yta. Det är fint slipadt och poleradt och har i kanterna flere 

 gruppvis ordnade, fina inskärningar, hv-ilka Stolpe anser icke 

 vara följder af något slags praktiskt bruk, utan möjligen till- 

 komna för prydnads skull, eller eljest afsigtligt. 



Rörande föremålets användning har Stolpe 

 meddelat följande: »Frågan om användningen 

 är svårast att besvara. Stötvapen kan det 

 éÅ'--'å 11 I omöjligt vara. Väfredskap ej heller, dels på 



grund af formen, dels på grund deraf att inga 

 som helst spår af sådan användning synas. 

 Den tvär-eggade ändan och de spår af nötning 

 och repning, som der finnas på redskapets bak- 

 sida, synas mig antyda att det begagnats som 

 något slags skafningsredskap. V^id den tid, 

 från hvilken jag anser föremålet härstamma, 

 nämligen slutet af vår stenålder, kunde för 

 öfrigt ett redskap hafva mera än en användning.» 

 »Föremålet står ej enstaka. Liknande 

 redskap äro funna pä åtminstone sex olika 

 ställen i vårt land.» 



»Det mest öfverensstämmande är ett i Kri- 

 stianstads museum förvaradt (Inv. 2413). Det 

 är, enligt af mig år 1883 gjord bestämning, 

 förfärdigadt af tibia af elg. Det är ej mindre 

 än 7,8 cm. längre än Tångstadsredskapet, men 

 har påtagligen haft samma användning.» 



»I Statens historiska Museum finnas följan- 

 de likartade föremål: 



Inv. 5189. — Från SoUerön i Dalarna, 

 funnet '3 alnar under jordytan i Angå myran vid Bengtsarfvet'. 

 Det är mera rännformigt och taget ur ut- och baksidan af höger 

 radius af elg] äfven här motsvarar tjockändan benets nedre 

 ända. På utsidan är det orneradt med parallela linier och 

 korta snedstreck och på insidan med tvärgående, parvis ställda 

 linier.» 



