ÖFVERSIGT AF K. VETBNSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1895, N:0 3. 173 



kusttrakt, där Litorinahafvet vid landsänkningens maximiun en- 

 dast nådde några få meter högre än nu, väl knappast är an- 

 taglig. Under sådana förhållanden ligger det antagandet nära 

 till hands, att det af Nilsson åsyftade torflagret representerar 

 ett ganska betydande tidskede eller från aspens och till och 

 med en del af ekens tid. Skulle detta visa sig vara fallet — 

 något som med lätthet borde kunna afgöras genom en strati- 

 grafisk undersökning af lagerföljden — hade man alltså här ett 

 bevis för raenniskans uppträdande i trakten vid en tidpunkt, 

 som ungefärligen skulle motsvara förra delen af Ancylustiden. 



Förutsatt att nyss anförda förhållanden äro i hufvudsak 

 riktigt tolkade, möter det inga svårigheter att antaga menniskans 

 uppträdande i Östergötland under det förut anförda tidskedet 

 eller något efter midten af Ancylustiden, ty af allt att döma 

 har denna tid varit tillräckligt lång för att äfven menniskan 

 under densamma skulle hinna utbreda sig öfver åtminstone södra 

 Sveriges kust- och slätt-trakter. 



Sven Nilsson uppskattar den tid, som förflutit sedan Gära- 

 va Ilens bildning, till minst 2000 år och framhåller, att, då en 

 mycket lång tid måste ha åtgått för bildandet af så mäktiga 

 torflager, som de ofvan nämnda, man häraf finner, »att ifråga- 

 varande flintredskap, som ligga under torfbädden, måste vara 

 vida äldre än den öfversvämning, som uppvallade Gärabacken» 

 (Skand. Nordens Ur-invånare, sid. 92). 



Utan att ingå på någon kritik af arkeologernas försök till 

 tidsbestämning inom stenåldern, en fråga som jag för öfrigt föga 

 känner till, och utan att göra anspråk på att de nedan anförda, 

 på geologiska förhållanden grundade siff'ervärdena skola betraktas 

 annat än såsom blott approximativa, må det tillåtas mig att 

 framhålla ett par synpunkter, som synas mig böra tagas i be- 

 traktande vid uppskattningen af de tidskedens längd, om hvilka 

 här är fråga. 



Såsom jag vid ett par föregående tillfällen framhållit (jfr 

 citaten, noten 1 föreg. sid.), torde man ega ett visst berättigande 

 att vid bedömandet af ett yngre geologiskt skedes varaktighet 



