ÖFVBRSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1895, N:0 3. 175 



kunnat vänta, att de nyss angifna talen skulle visa större öfver- 

 ensstämmelse än livad fallet är. Härvid är dock att märka, att 

 denna delvis bristande ötVerensstämmelse är mycket naturlig 

 och detta dels af den orsak, att iakttagelserna öfver de yngsta 

 strandförskjutningarna icke äro tillfredsställande, dels ock därför 

 att landhöjningens intensitet på en och samma plats företer 

 smärre oregelbundenheter, hvilka säkerligen verka störande på 

 resultatet och möjligen utjemnas först efter exakta (pegel-) 

 observationer under en längre tid, exempelvis några hundra år. 

 Af nämnda orsaker beror alltså sannolikt det förhållandet, att 

 sekulärisobaserna till sitt förlopp icke så nära sammanfalla med 

 Litorinaisobaserna som man kunnat vänta. 



För att möjligen undvika ett för högt värde pä Litorina- 

 höjningens längd, skola vi hålla oss till de lägre af de ofvan 

 anförda siffrorna härför eller 10,000 år. Detta är alltså under 

 den förutsättningen, att landhöjningens intensitet under hela 

 Litorinahöjningen varit densamma som under det sista seklet. 



Att så emellertid icke kunnat vara förhållandet, synes på- 

 tagligt därför, att, när en rörelse hos jordskorpan i en viss 

 riktning nalkas sitt slut, denna rörelses intensitet måste antagas 

 småningom aftaga ända till dess jemvigt inträder, under det att 

 motsatsen eger rum, när denna upphört och den motsatta rörel- 

 sen vidtagit. Det är häraf tydligt, att det ofvan anförda talet 

 för Litorinahöjningens längd torde vara för litet, och detta 

 äfven därför, att man väl knappast har anledning antaga, att 

 den nu pågående höjningen (särskildt inom de centrala delarne), 

 som lagts till grund för beräkningen, kan antagas representera 

 denna rörelses sista, af en obetydlig intensitet utmärkta stadium. i) 



Ju längre tillbaka i tiden man går, desto större blifva 



naturligtvis svårigheterna att angifva absoluta tidsbestämningar, 

 ') För antagandet att den anförda siffran (10,000 år) är för låg talar vidare 

 den omständigheten, att, enligt en del vittnesbörd från historisk och för- 

 historisk tid, den negativa strandförskjutningen inom vissa trakter antingen 

 fortgått mycket långsamt eller till och med möjligen afstannat för att först 

 för några århundraden sedan åter vidtaga. [Jfr t. ex. Sieger, 1. c. p. 194 

 (separat) o. s. v.]. — För ögonblicket måste jag dock afstä från en närmare 

 diskussion af denna och andra hithörande frågor. 



