176 MUNTHE, OM FYNDET ÄF ETT BENREDSKAP. 



och jag skall därför afstå från försöket att närmare bestämma 

 Litorina- och Ancylustidernas längd, i all synnerhet som den 

 kännedom man hittills eger om arten och storleken af Ancylus- 

 sjöns strandförskjutningar är ganska obetydlig. För belysning 

 af Tångstadsfyndets ålder förtjenar det dock att påpekas, att 

 det ofvan antydda jemnvigtsstadiet mellan Litorina-sänkningen 

 och -höjningen kan ha omfattat en ej obetydlig tid, som möjligen 

 får räknas åtminstone i sekler, och att den föregående landsänk- 

 ningen haft en längd, som kanske föga understiger den följande 

 höjningens. 



Då nu tillkomsten af det skikt, hvari redskapet hittades, 

 måste vara äldre och sannolikt ej obetydligt äldre än Litorina- 

 sänkningens början, är det uppenbart, att Tångstadsfyndets ålder 

 icke kan uppskattas till mindre än några 10-tusentals år. 



Djen i det föregående gjorda uppskattningen af en del af de 

 postglaciala skedenas längd har baserats på strandförskjutning- 

 arnas storlek och intensitet. Det gifves emellertid äfven andra 

 geologiska data, som låta oss förmoda, att dessa skeden verkligen 

 varit af en sådan betydande längd, som ofvan antagits, och bland 

 dessa förtjena följande att framhållas: ^) 



de stundom mäktiga aflagringarna af lera, torf, kalktuff 

 o. s. v. från Ancylus- och Litorinatiderna; 



Ancylussjöns förvandling till det relativt salta Litorina- 

 hafvet och det senares öfvergång till sin nutida, mindre salta 

 karakter; 



och sist men icke minst de förändringar och förskjutningar, 

 som land-floran och -faunan undergått, och af hvilka, såsom 

 Nathorst (1. c. p. 1093) säger, man åtminstone får »en aning 

 om, att till och med den postglaciala tiden varit af oerhörd 

 längd.» 



Det ofvan beskrifna fyndet kan dess värre icke anses fullt 

 bevisande, och detta dels af den orsak, att redskapets ursprung- 

 liga läge i det skikt hvari det anträffades icke är oomtvistligt, 

 ') Jfr Nathorst, 1. c. p. 1092—93. 



