ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1895, N:0 6. 355 



Ho cl. )c . NH2 



Ö(S) 



och att i öfverensstämmelse därmed benämnas dihydroazoxoler 

 resp. -aztioler. '-) 



De hittills framstälda hithörande föreningarue kunna indelas 

 i fem grupper, allteftersom den i det föregående med R beteck- 

 nade radikalen är 1) H; U) CE^] III^C.H-; IV)C6H5; V)C7H7. 



Urinäranenas kondensation till baser har allt efter omstän- 

 digheterna blifvit verkstäld på tvänne olika sätt: dels genom 

 upphettning med måttligt stark saltsyra (afspaltning af vatten), 

 dels genom kokning i alkohollösning tillsammans med öfverskott 

 af gul, på våta vägen framstäld kvicksilfveroxid (afspaltning af 

 svafvelväte). _ 



I. 

 Difenyloxetylurinärane. 



C6H5 . CH . NH . CO . NH2 



! 

 CgH^ . CH . OH 



1 'centigrammolekyl (2,13 gr.) omkristalliserad difenyloxetyl- 

 amin ^) löstes i 10 kem. normal saltsyra under lindrig upp- 

 värmning, lösningen filtrerades, om så behöfdes, utspäddes med 

 sin lika volym vatten och försattes med en vattenlösning af 1 

 gr. kaliumcyanat, hvarefter hela blandningen en kort stund för- 

 sigtigt uppvärmdes. Efterhand utföll en hvit, kristallinisk sub- 



') = Gabriels »Aethylenpseudoharnstoff» jfr Ber. d. deutsch, ehem. Ges. 

 XXII, 1151. 



^) Om dessa benämningars företräde framför de i den äldre (HANTzscH'ska) 

 nomenklaturen brukliga: oxazol och tiazol, se Widmans ofvan citerade af- 

 handling: Zur Nonieuclatur stickstoffhaltiger Kerne. 



^) Vid framställningen af denna bas följdes till en början Goldschmidts och 

 PoLONOWSKAS föreskrift; det befanns emellertid fördelaktigt att något modi- 

 fiera densamma, dels sä att större öfverskott af natriumamalgam användes 

 (150 i st. f. 100 gr. på 5 gr. benzoinoxim), och dels så att särskild upp- 

 värmning; uraktläts. 



