420 GYLDÉN, OM OJEMNHETER I PLANETERS RÖRELSER M. M. 



Då nu den föreliggande termens period är -^5— , så utsäger det 



funna resultatet, att en i differentialeqvation förekommande nu- 

 meriskt gifven term, genom integrationen förstorades i förhållande 

 af qvadraten på periodens förhållande till omloppstiden. Sedan 

 detta enkla resultat blifvit vunnet, syntes undersökningarna rö- 

 rande de långperiodiska ojemnheterna böra koncentreras på upp- 

 sökandet af sådana argument, der A hade mycket små värden, 

 samt att bestämma de motsvarande värdena A. Också har upp- 

 märksamheten, då frågan gälde dylika ojemnheter, under det, 

 sedan Laplaces undersökning af desamma förgångna århundradet, 

 nästan uteslutande varit riktad mot dessa två punkter af pro- 

 blemet. 



Men under dessa bemödanden yppade sig likväl då och dä 

 anledning att återgå till det egentliga integrationsproblemet, och 

 härvid kunde det icke undgå uppmärksamheten, att man ej ännu 

 stode vid målet, äfven om alla ifrågakomraande argument vore 

 kända, och den s. k. störingsfunktionens utveckling verkstäld 

 med önskvärd fullständighet. 1 afseende på de långperiodiska 

 termernas inflytande märktes nämligen, att detta icke allenast 

 var ett direkt, utan att detsamma äfven kunde inverka indirekt, 

 enär produkterna af dessa termer med andra, i kortare perioder 

 föränderliga ojemnheter, understundom blefvo märkliga, häri- 

 genom föranleddes räkningar, som förorsakade ganska betydande 

 svårigheter utan att dock fullt motsvara ändamålet med desamma. 

 Hvilka utvägar härvid anlitades och hvartill dessa ledt, kan man 

 inhämta t. ex. genom att studera Hansens måntheori, ^) samt 

 den öfversigt, Herr Tisserand lemnar i tredje delen af sin 

 raécanique-céleste, såväl af Hansens bestämningar af vissa ojemn- 

 heter med lång period, som äfven af det förfaringssätt, han sjelf 

 anser föra till målet. 2). 



') Darlegung der tlieor. Berechnung der in den Mondtafeln angewandten Stör- 

 ungen. §§ 15 och 16. 



^) Traité de méc. céleste. Tome III, Chap. XVIII, hvaraf i synnerhet må 

 observeras n:o 176. 



