ÖPVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1895, N:0 8. 531 



€11 ioini, som tyckes hinderlig för spridning på långt håll. Man 

 torde ej kunna på annat sätt förklara, huru dessa arter uppnått 

 sin högtbeläszna ståndort, än genom antagandet, att våldsamma 

 stormar fört dem dit upp; måhända kunna äfven här fåglar (t. 

 ex. dufvorna) hafva medverkat. ') 



Ruinflorans sammansättning är således i viss mån oberoende 

 af frönas (frukternas) beskaffenhet. Detsamma gäller om de 

 epifytiskt förekommande arterna i vårt land (enligt Wittrocks 

 anförda afhandling). 10 — 30 meter öfver marken träffas växter, 

 som man ej skulle tro i stånd att genom frön sprida sig dit 

 och som tyckas sakna anordningar att fästa sig på så högt be- 

 lägna ställen af träd eller murar. Detta förhållande förtjänar 

 att beaktas, emedan det försvagar A. F. W. Schimpers argu- 

 mentering (Die epiphytische Vegetation Amerikas, sid. 103, 104) 

 till stöd för att vissa tropiska växter, närbeslägtade med ut- 

 präglade epifyter, ej själfva kunna blifva epifyter: »ihre Samen 

 entbehren jeder Mittel, auf die Bäume zu gelangen». 



Bland de epifytiskt förekommande kärlväxterna i vårt land 

 finnas, såsom Wittrock (anf. afhandl.) själf påpekar, inga verk- 

 liga epifyter, inga växtformer, afpassade uteslutande eller åtmin- 

 stone företrädesvis för ett lefnadssätt i trädens kronor. -) Denna 

 svenska epifyt-vegetation är därför blott en samling äkta terre- 

 striska former, som tillfälligtvis utvecklat sig på en ståndort, 

 analog med de äkta epifyternas, och motsvarar närmast floran 

 på torftaken i vårt land och på sådana ställen af ruiner, som 

 enligt beskrifningen i det föregående ega ett någorlunda djupt 

 jord täcke. 



Ett steg längre mot ett aerofytiskt lefnadssätt hafva de 

 växter tagit, som i vårt land bebo klippväggar. Det synes, 



') Angående fröspridning på detta sätt, se A. Kerner v. MariIjAUN, Pflanzen- 

 leben, Band 2, sid. 800. 



-) Såsom sådan skulle man dock kunna anse Polypodium vulgare L. i den an- 

 förda afhandlingen sid. 7; jfr A. F. W. Schimper, Die epiphytische Vegeta- 

 tion Amerikas, sid. 149, samt V. B. AVittrock, Biologiska Ormbunkstudier, 

 sid. 7 och följ. (i Acta Horti Bergiani, Band 1, N:o 8). 

 Öfvers. af K. Vet.-Akad: Förh. 1895. Arg. 52. N:o 8. 3 



