ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖKHANDLINGAll 1895, N:0 J). G05 



Förklaringen till detta egendomliga sakförhållande kunde ett 

 ögonblick synas ganska enkel. Man visste nämligen, att i mån, 

 som förhållandet emellan medelrörelserna närmade sig värdet af 

 ett rationelt bråk, der täljare och nämnare voro små hela tal, 

 desto mer skulle koefficienterna till de ojemnheter, som ändrade 

 sig i mycket långa perioder, tillväxa mot en ännu ej utredd 

 gräns, och sålunda möjligtvis förhindra rörelsens stabilitet. Men 

 å andra sidan var det dock bekant, att åtminstone ett fall före- 

 kom i naturen, der medelrörelserna voro exakt kommensurabla, 

 utan att rörelsernas stabilitet derföre vore upphäfd. Ur dessa 

 omständigheter kunde derföre icke utan vidare någon acceptabel 

 förklaring till de omnämnda luckorna härledas. Det måste tvärt- 

 om visas, att stabiliteten i nu ifrågavarande fall vore omöjlig, 

 under det att sådan egde rum inom systemet af Jupiter med 

 dess satelliter. Frågan är mycket svår att afgöra, men den är 

 -af högsta intresse. 



Vid de tyska naturforskarnes möte i Berlin 1886 uttalade 

 jag den åsigten, att luckorna i de små planeternas förekomst 

 möjligen kunde bero derpå, att de elliptiska banelementerna 

 voro underkastade ojemnheter i mycket långa perioder, så att de 

 oskulerande medelrörelser, man funne på grund af observationer, 

 som sträckte sig (mdast öfver några få decennier, märkligt kunde 

 afvika från dessa medelrörelsers verkliga eller absoluta belopp. 

 Det vore då tänkbart, att en planet visserligen kunde hafva en 

 absolut medelrörelse, som exakt motsvarade det kommensurabla 

 förhållandet, men att denna medelrörelses oskulerande värde för 

 tillfället vore ett annat. Man kunde då vidare draga den slut- 

 sats, att det vore högst osannolikt att i gifvet ögonblick finna 

 ett värde af den oskulerande medrörelsen, som just skulle samman- 

 falla med detta elements absoluta belopp, och häraf skulle slut- 

 ligen följa, att de nämnda afbrotten endast vore skenbara. 



Men äfven denna förklaring är oriktig, eller åtminstone 

 endast delvis riktig; ty det har visat sig, att vissa, af Jupiters- 

 massan föranledda ojemnheter i den störda asteroidens ellipti- 

 ska rörelse kunna uppnå sådana belopp, att banan får karak- 



