ÜFVEHSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÜK11ANDLINGAK 1K96, N:(» J). f)49 



b) En massa pa [100] Jiig a ena sidan (k-Ii a andra 5 

 massor af resp. [50], (10), (11), (l;5) och (16) mg vaUir. 



för [100]. 

 118,2 



Jiirnvigtsltigen 



lor [50J + (10) + (ll) + a3) + (10). 

 121,3 



118,0 

 118,1 





120,9 

 120,8 



Med. 118,1 





121,0 





Diflbrens: 



2,9. 



Således : 

 [100]— '[50] + (10) + (11) + [Vö) + (16)} = 2,9 k. 



Som af dessa exempel synes, är medelfelet i en enskild 

 bestämning omkring 0,17 skaldel, hvilket i detta fall betyder 

 omkring 0,0015 mg, ett resultat, som i betraktande af de enkla 

 hjälpmedel, med hvilka det ernåtts, torde få anses såsom synner- 

 ligen tillfredsställande. 



Det finnes ännu ett sätt att använda den nu beskrifna 

 vågen, hvarvid man har fördelen att slippa bestämningen af 

 relationen mellan belastning och utslag. Man kan nämligen med 

 tillhjälp af en efter behag variabel elektrisk ström, som man 

 sänder genom rullen P (Fig- 1), alltid återföra vågen till samma 

 jämvigtsläge. För de svaga strömmar, som härför äro af nöden, 

 är kraftverkan mellan rullen och magneten noga proportionel 

 mot strömstyrkan, och man har således blott att afläsa denna 

 på en på lämpligt sätt afshuntad spegelgalvanometer. Denna 

 bör dock vara af god beskaffenhet och hafva pn fast uppställ- 

 ning, så att under en försöksserie reduktionsfaktorn bibehåller 

 sig konstant. Afven på detta sätt har jag med fördel begagnat 

 mig af vågen; dock har jag funnit den först beskrifna metoden 

 i längden beqvämare. 



Ännu då ofvanstående först nedskrefs var förf. okunnig om, 

 att den här angifna principen för konstruktion af vågar med 

 tillhjälp af kokongtrådar förut blifvit använd. Prof. Thalén 



