ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÜRIIANDLINOAR 1895, N:0 *.). 70o 



att han ej varit i tillfälle att tilliäcklif^t mänga gånger om- 

 kristallisera sina salter. Onl denna förklaringsgrund till de fel- 

 aktiga bestämningarna af niobens atomvikt är den riktiga, kan 

 den naturligtvis äfven tillämpas på neptunium. Härmed anser - 

 jag mig liafva vederlagt de skäl för detta grundämnes existens, 

 vid hvilka kunde fästas något afseende. Hvad beträffar öfriga 

 reaktioner, som Hermann anfört för neptunium, äro de af den 

 beskaffenhet, att de saklöst kunna förbigås, i synnerhet som de 

 motsvarande för niob och tantal oriktigt uppgifvas. 



I en afhandling om »Jordarterna och niobsyran i Fergusonit»^) 

 ha Krüss och Nilson sökt göra troligt, att i detta mineral 

 skulle finnas ett förut okändt grundämne. De grunda sin åsigt 

 på följande iakttagelser. Till en lösning af metallsyrorna i fluor- 

 väte sattes surt fluorkalium i tillräcklig mängd att frånskilja all 

 kisel och tantal. Derefter tillsattes ytterligare surt fluorkalium, 

 dock ej pä en gång till full mättning, utan i flera omgångar. 

 Efter hvarje tillsats af surt fluorkalium afdunstades lösningen 

 till kristallisation två eller flera gånger. Hvarje saltfraktion 

 renades två eller tre gånger genom omkristallisering ur rent 

 vatten. På detta sätt erhöUos 13 fraktioner. I hvar och en af 

 dessa bestämdes de relativa mängderna af kalium och metallsyra. 

 Under förutsättning att alltjämt 2KF1 . ROFI3 . H2O hade bil- 

 dats, beräknades R ur dessa analyser. På detta sätt erhölls en 

 serie atomvikter, som visade en stegring från 89,3 i den första 

 fraktionen till 117,8 i den 8:de och derefter en minskning till 

 65 i den ll:te. 



För att förklara detta sakförhållande behöfver man helt 

 säkert ej tillgripa det antagandet, att ett okändt grundämne 

 skulle vara närvarande. Ej heller är det troligt att tantal, så- 

 som Krüss och Nilson ej varit obenägna att antaga, här spelat 

 någon större rol. Såsom redan här ofvan anmärkts, är det ej 

 tillräckligt att två eller tre gånger onikristallisera de sura kalium- 

 fluoniobaten för att erhålla det normala. Der är derför mycket 

 antagligt att Krüss och Nilson vid sina analyser ej användt 

 ') Öfv. af K. Vet.-Ak. förh. 1887, sid. 267. 



