ÖFVERSIOT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINn AR 1 805, N:0 10. 77 1 



sannolikt är deras betydeiso en annan. Jag sluter dertill af föl- 

 jande iakttagelse på en annan skalbagge. 



Pä en sälgstani kröpo åtskilliga individer, både hanar och 

 honor, af Cryptorhyiichus Lapathi. FMere voro stadda i parning, 

 och hanarne täflade dervid om besittningen af honorna, ') i det 

 flere samtidigt sågos försöka krypa upp på samma honas rygg. 

 Ofta sågs en hona med två ofvanpå hvarandra sittande hanar 

 på sin rygg, såsom man kan få se vid parningen af Fovmicoxe- 

 nus. Vid dessa tillfällen gaf alltid endera af hanarne eller båda 

 sitt missnöje tillkänna genom ganska Ijudlig stridulation. Att 

 stridulationen här var ett uttryck för den förorättade partens 

 misshag och ej anlagd pä att behaga honan, sluter jag deraf, att 

 ingen stridulation kunde förmärkas annat än i de fall, då två 

 hanar försökte knuffa undan hvarandra, äfvensom deraf, att 

 djuret stridulerar på samma sätt, om man håller det fast mellan 

 fingrarne. Då stridulationen således i detta fall pätagligen är 

 uttryck för en missbelåten (jag kan oj om den flegmatiske skal- 

 baggen använda uttrycket »uppretad») sinnesstämning, är väl 

 stor sannolikhet för, att den utgör ett slags skräckmedel, hvar- 

 med den mest energiske hanen möjligen kan förmå en mindre 

 modig rival att rymma fältet. Att eljes ur utilitetens synpunkt 

 här förklara stridulationsförmågan förefaller nästan omöjligt. 

 Vare härmed huru som helst, så är det likväl härmed ådaga- 

 lagdt, att stridulationsraspen kommer till användning vid in- 

 bördes misshälligheter skalbaggarne emellan, hvadan sålunda 

 ljudorganet i fråga åtminstone ej kan betraktas uteslutande så- 

 som ett skräckmedel mot fiender af annat slag. Likartade 

 fall med åtskilliga andra skalbaggar omtalas i literaturen, äfven- 

 som flere andra, i hvilka de frambragta ljuden tyckas vara ett 

 eggelsemedel, genom hvilket könen söka inverka på hvarandra. 



Bland hymenopterer känner man sedan länge Mutilla euro- 

 paea såsom stridulerande. Hos myror påvisades ett förmodadt 



') De hos det ena könet hvitfjälliga kroppsdelarna ha hos det andra könet en 

 gulaktig anstrykning, en könskaraklär. som ej namnes af Thomson i hans 

 »Skandinaviens Coleoptera». 



