774 ADLEKZ, LJUDFÖRNIMMBLSER HOS MYROR. 



Fastän de med denna stridulationsapparat frambragta 

 ljuden äro för svaga att kunna direkt förnimmas af mensk- 

 liga öron, har det dock lyckats mig att med tillhjelp af en 

 mikrofon göra dem fullt hörbara och tydliga. Härvid tillgick 

 så, att myrorna i fråga fastklibbades med hufvudet vid mikro- 

 fonens kolstaf i en sådan ställning, att det öfriga af kroppen 

 stod fritt ut från stafven och benen vid sina rörelser ej kundfe 

 nå densamma. I denna situation beklagade sig myran nästan 

 oafbrutet medels ofvanbeskrifna stridulationsrörelser med sin 

 abdomen, hvarvid det från andra insekter välbekanta taktmäs- 

 siga stridulationsljudet mycket tydligt förnams i hörluren. En 

 person, som lyssnade derpå, liknade det träffande vid knarrandet 

 af en skosula. Då stridulationsrörelserna stundom upphörde, 

 men myran i stället gjorde häftiga rörelser med benen vid för- 

 söken att lösgöra sig, hördes andra oregelbundna ljud, tydligt 

 skilda från de rytmiska och knarrande stridulationsljuden. For- 

 mica sanguitiea och fusca, behandlade på samma sätt, läto ej 

 höra några stridulationsljud, hvilket ju ej heller var att vänta, 

 då de ej ses göra några rörelser, som gifva anledning att miss- 

 tänka stridulation. 



Myror, som fasthållas och misshandlas af fiender, stridulera. 

 Då den ena To7nognathus-\r]d\\\deu lekfullt bortsläpar en annan 

 ur samma samhälle, plägar den bortsläpade stridulera. En myra, 

 som matar en annan, plägar ofta stridulera, likaså en myra, som 

 matar larverna.') En hane, som före parningen smeker honan 

 med antenner och mundelar, plägar också stridulera. Stridula- 

 tionen måste påtagligen vara ett uttryckssätt för sinnesstämnin- 

 gen, ett uttryckssätt, som måste uppfattas med hörselsinnet. 

 A priori borde man kunna sluta, att insekter, som äro försedda 

 med ljudorgan, och som i sitt inbördes samlif använda dessa 



') Janet [Sur Vespa germanica et V. vulgaris, Limoges 1895, sid. 22] med- 

 delar, att larven af V. vulgaris visade tydlig förmåga att förnimma ljud. 

 Under sädana förhållanden vore ju ej otänkbart, att äfven myrlarverna kunde 

 besitta samma förmåga, hvarigenom den nämnda stridulationen vid larvernas 

 matande kunde fä sin förklaring. 



