104 NATHORST, NÖTVÄCKANS SÄDESPLANTERINGAR I TRÄDEN. 



därpå i en annan lönn iakttagits ännu ett exemplar, företog 

 jag systematiska undersökningar af träden kring hafrefälten och 

 fann då på dem en mängd liknande plantor. Efter den 7 aug. 

 föll åter mycket regn, och några dagar senare hade hafreplan- 

 tornas antal ökats betydligt. I en lönn t. ex., där jag förut 

 iakttagit 9 exemplar, funnos nu 18; i en lind, som förut endast 

 visat 3 exemplar, sågos nu 13 o. s. v. Inalles antecknade jag 

 129 hafreplantor på 39 olika träd, tillhörande följande trädslag, 

 h varvid siffrorna angifva antalet exemplar af trädslaget i fråga 



asp (Populus tremula L.) 1 



ask (Fraxinus excelsior L.) 2 



björk (Betula verrucosa Ehrh.) 1 



ek (Qaercus pedunculata Ehrh.) 13 



lind (Tilia parvifolia Ehrh.) 12 



lönn {Acer platanoides L.) 4 



päronträd (Pyrus communis L.) 1 



rönn (Sorbus aucuparia L.) 4 



sälg (Salix caprcea L.) 1. 



Det sätt, hvarpå hafreplantorna uppträdde, var ofta mycket 

 egendomligt, i det att kornen voro inkilade i så fina sprickor 

 och så långt under barken, att plantan tycktes framtränga 

 omedelbart ur trädet (fig. 3), hvarföre man först genom att 

 skära ut ett barkstycke kom underfund med hafrekornets läge. 

 Äfven deras plats på själfva de släta stammarne var märklig 

 nog, ty i motsats till öfriga epifyter hade de i regeln icke sin 

 plats i förgreningarne, utan på stammen eller grenarne och i 

 fråga om dessa senare såväl på deras öfre som undre sida. 

 Flere exemplar sutto så högt upp i trädens kronor, att jag 

 först med kikare kunde iakttaga dem. 



Som hafren på fälten ännu icke på långt när var mogen, 

 kunde hafrekornen icke härstamma från den växande grödan, 

 utan de måste hafva suttit i träden åtminstone sedan april, då 

 hafresådden egde rum. De torde då från fältet hafva upplockats 

 af fåglarne och inkilats i barken. Att de först nu grodde kom 

 sis däraf, att först nu tillräcklig nederbörd hade fallit. 



