106 NATHORST, NÖTVÄCKANS SÄDESPLANTERINGAR I TRÄDEN. 



Fig. 1 visar det näst största af de iakttagna exemplaren, 

 utgående från en smal gren af rönn, alldeles öfvertäckt af laf- 

 var. Det öfverst afskurna bladet var i verkligheten 10 cm. 

 längre än teckningen visar, det till höger afskurna 6,5 cm. 

 längre. Exemplaret var mer än en månad gammalt och togs 

 då af mig, emedan kornet af någon fågel dragits ut ur sprickan, 

 på sätt teckningen visar. 



Fig. 2 är ett exemplar med relativt långa rottrådar, de 

 liade trängt in i den murkna veden på en död gren af en lind. 



Vid flere tillfällen funnos plantorna just på sådana ställen, 

 som voro tätt mossbevuxna, och det är ju tydligt att mossan, 

 som kvarhåller fuktighet, skall befrämja deras trefnad och ut- 

 veckling. 



Såsom förut nämndes antog jag, i det jag hänvisade till 

 fågelns lefnadsvanor, att det måste hafva varit nötväckan, som 

 bragt hafrekornen till deras nuvarande plats. Några direkta 

 bevis kunde jag då icke lemna, men konservator G. Kolthoff 

 i Upsala har sedermera muntligen meddelat mig, att han själf 

 iakttagit, huru nötväckan fastkilar hafrekorn i barkspringor. I 

 »Nordens fåglar» af Kolthoff och Jägerskiöld läses härom 

 (sid. 46): »Om vintern infinner hon (nötväckan) sig ofta vid går- 

 darna för att äta hafre. Härvid tar hon ett korn i näbbet och 

 flyger därmed till något träd, gör med näbben ett hål i barken 

 och fäster hafrekornet däri, sedan bearbetar hon detsamma med 

 sitt näbb, tills hon kommer åt kärnan. På samma sätt behandlas 

 ollon och nötter. Ofta nog blir hon skrämd eller glömmer hon 

 dessa i barken fastade frön. De gro då lätt vid ihållande regn. Så 

 fann A. G. Nathorst talrika hafrestånd växande på flere skilda 



slags löfträd Ofta uppgifves att nötväckan skulle samla 



vinterförråd, vi ha aldrig varit i tillfälle att iakttaga denna 

 hennes vana och tro att dylika i barken fastade, men kvar- 

 lämnade frön och frukter gifvit upphof till detta påstående.» 



Redan iakttagelserna vid Hesslö syntes mig dock tala emot, 

 att de där observerade hafreplantorna skulle härröra af korn, 

 som blifvit glömda eller som kvarlämnats dä fågeln skrämts. 



