108 NATHORST, NÖTVÄCKANS SÄDESPLANTERINGAR I TRÄDEN. 



ring genom parken, sädesplantor på. icke mindre än 42 olika 

 träd, ett antal, som nog skulle ökats, om jag kunnat egna mera 

 tid ät denna undersökning. Af trädslagen må nämnas ek, ask, 

 asp, lönn, samt en alm (Ulmus montana With.) och fiere svart- 

 popplar (Populus nigra L.), på hvilka båda senare jag förut ej 

 sett några plantor. Dessas antal räknade jag ej; i somliga 

 träd såg jag blott en enda, i andra flere, ofta gruppvis där det 

 fanns mossa. Alla de af mig närmare undersökta plantorna 

 voro såsom förut hafreplantor, men inspektören på stället, herr 

 J. P. Vallin, uttalade den misstanken, att möjligen äfven hvete 

 skulle kunna förekomma på samma sätt, enär ett kärl med 

 hvete plägade om sommaren stå ute för de påfåglar, som finnas 

 på stället. Sedan jag rest från Skattmansö företog herr Vallin 

 en noggrann undersökning och fann då, att det icke var endast 

 hafre utan verkligen äfven en hel del hvete. »Hvete förekom 

 mest i träden närmast kontoret, där det nästan utgjorde hälften 

 af alla undersökta plantor, men i alléen nere mot ladugarden 

 var det endast hafre. Emedan en låda med hvete hela som- 

 maren stått på gården för påfåglarnes räkning, är det troligt, 

 att fåglarne uppfört kornen i träden därifrån. Hvetet förekom 

 både på grenarne och stammen, och någon olikhet i inkilningen 

 observerade jag ej. Jag måste med en knif peta fram kornen 

 ur barkspringorna och se efter, om det var hafre eller hvete.» 

 Betydelsen af denna iakttagelse skall nedan närmare fram- 

 hållas, men dessförinnan må nämnas det tredje ställe, där sädes- 

 plantor iakttogos under samma förhållanden som förut. Detta 

 var vid Särö på vestkusten, och så sent som den 19 december 

 1896. Det var då skarp köld, snö pä marken och äfven på 

 träden, men dä jag sagda dag åkte fram till gården, tyckte jag 

 mig genom vagnsfönstret se en hafreplanta på ett af träden vid 

 vägen. Vid med anledning häraf sedermera verkställd under- 

 sökning, träffades dylika i icke mindre än 53 träd, mest ekar, 

 men äfven lind och ask, ehuru det nu ej var så lätt att se 

 dem, då många af plantorna voro frusna och bleknade. Af dem, 

 som närmare undersöktes, voro alla hafre, så när som på en 



