115- 



Öfversigt- af Kongl. Vetenskaps-Akademiens Förhandlingar 1897. N:o 3. 



Stockholm. 



En undersökning inom theorien för de elektriska 

 strömmarne. 



Af A. V. Bäcklund. 



(Meddeladt den 10 Mars 1897.) 



I de föregående uppsatserna med den ofvanstående titeln J ) 

 antogs öfverallt, att solens magnetiska axel står vinkelrätt mot 

 ekliptikan. Men tydligt är, att detta antagande ej med någon 

 högre grad af tillnärmelse kan räknas för uppfylldt. Snarare 

 kunde den magnetiska axeln för solen anses sammanfalla med 

 solens rotationsaxel. Vi göra då nu detta antagande, men 

 hufvudsakligen för att visa, att de föregående räsonnementen ej 

 häraf väsendtligen förändras. 



73. När vi med J utmärka riktningen för solens magne- 

 tiska axel och låta M betyda solens magnetiska moment, R 

 afståndet mellan solens medelpunkt och en arbiträr punkt p i 

 närheten af jorden, J afståndet mellan jordens och solens medel- 

 punkter, räknadt i anseende till riktningen från den förste till 

 den andre punkten, och slutligen vi med r beteckna afståndet 

 mellan jordens medelpunkt och p, så få vi solens magnetiska 

 potential för p lika med 



M T> 7 M I , ,1 T\ 



jj^ cos KJ = — D3 (-^ cos 4J — r cos rJ ) . 



') Se Öfvers. 1893, N:o 1 och 7; Bih. B. 20 och 21; Öfvers. 1896, N:o 1. 



