ÖFVERSIGT AP K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1897, NIO 3. 125 



då = solens longitud. Af (7), jeraf. med (17), skulle vi 

 sluta, att 



(J"J') = 25° 39',5 . 



Jordens magnetiska poler skulle således ligga på så stort af- 

 stånd från de geografiska polerna. Dock skrifva vi detta afständ 

 fortfarande lika med endast 12° 10'. Jfr noten till n:o 53 sid. 

 24 i uppsatsen i Bih. B. 21, Afd. I, N. 2. 



80. Af solmagnetismen förorsakad förflyttning af de geo- 

 grafiska polerna. — Huru solens magnetism inverkar på jordens 

 rotation, har jag omnämnt förut i uppsatsen i Ofvers. för 1893 

 N. 7 (n:o 25, 26). Där antogs visserligen JJ = 90% men det 

 andra, det ofvanstående, antagandet, som uttryckes genom for- 

 mel (18), förändrar blott obetydligt de förra resultaten. Dock 

 vill jag här anföra, huru man i förevarande fall skulle ställa de 

 beträffande räkningarna. 



Af jordens magnetism är det endast en del, som är att be- 

 trakta såsom sä fast förbunden med jorden, att den måste anses 

 följa med den i hvar och en dess, verkliga eller supponerade, 

 vridning kring tyngdpunkten. Detta är den del däraf, som ut- 

 märkes genom de tvänne magnetiska lager, hvilka uppträda på 

 jordskorpans ytor (såväl den yttre som den inre (undre)) och 

 besitta yttätheten 



3 M 



+ — cos rJ . 



~ 4:7t J Z 



Det härtill hörande lagret på athmosferens öfre yta af yttät- 

 heten 



3 M 



— -. ^ cos, rJ 



4tC J" 



deltar endast i jordens translation, ej alls i dess rotation, ty 

 det föregående ./ behåller sig städse parallelt med solens magne- 

 tiska axel. 



I följe häraf bekomma vi för jordens rotation omkring dess 

 tyngdpunkt följande eqvationer, hvari X, Y, .Z-axlarne äro 

 principal-tröghetsaxlar i afseende på tyngdpunkten: 



